KOCH ANTAL 
373 
Mintegy Va m-nyi talaj alatt következnek: 
1. Világosszürke margás homok, telve igen nagy kavicsokkal és 
görgetegekkel, valószínűleg pleistocén, 1—2 m vastag. 
2. Egy 50 cm — lm vastag szennyesszürke, erősen porondos 
márga, tele rosszul megtartott kövületekkel, ú. m. : 
Calianassa- ollótöredékek, 
Scutella sub trigona Koch, 
Turritella Archimedis Brgt., 
Turritella asper ula Brgt., 
Diastoma costellata Desh., 
Ostrea flabellula Lam. fedőhéjai, 
Corbicula donacina A. Br., 
Car dium sp. ind., 
Serpula sp. és korall-ágacskák. 
3. Vörös kavicsos agyag, 30—40 cm vastag. 
4. Világos fakósárga, porhanyó márgás durva homokkő, 1 m 
vastagságban. 
5. Hamvasszürke hasadékos-palás agyagmárga a patak színéig, 
3*5—4 m vastagságban. 
Az ősemlős csonttöredékei és fogai a 2. és 3. számú rétegek 
határán fekvő keményebb porondos márgarétegben fordultak elő, egyes 
puhatestű kőbelek kíséretében. Ez a határréteg szennyes sárgásszürke, 
rozsdafoltos porondos-kavicskás mészmárgából áll, melylyel a csontok 
meglehetősen szorosan össze vannak tapadva, úgyhogy kifejtésük a 
csontok töredezése nélkül nehezen megy. 
A 2—5. számú rétegek, melyeken belül a Bhinocerida csontmarad¬ 
ványai feküdtek, a 2. rétegben talált kövületek tanúsága szerint, hatá¬ 
rozottan az általam úgynevezett «mér ai r é t e g e k»-hez tartoznak, 
melyeknek geológiai kora, a bennük talált összes kövületek alapján, 
középoligocénnek mondható, tehát Mayer K. tongriai emeletébe valók. 
Az emlős-csontok és fogak előfordulásának és geológiai korának 
megállapítása után rátérek most ezeknek az emlősmaradványoknak rész¬ 
letes megbeszélésére. E maradványoknak legbecsesebb része minden¬ 
esetre a felső zápfogakból áll, melyek részben egyenként, részben még 
az állkapocstöredékben hármasával találtattak. Ezeken kívül még nagy 
mennyiségben kisebb-nagyobb állkapocs- és koponyacsonttöredékek is 
fekszenek előttem, melyeknek összeillesztése azonban egy-egy nagyobb 
csonttá sehogysem sikerült, s melyek e miatt egyelőre hasznavehetlenek- 
nek bizonyultak. 
A meghatározásra szolgáló zápfogakból sikerült a jobboldali felső 
állkapocsnak a 2., 3. és 4. előzápfogát (praemolares : p 2 , p 3 és pj s az 
