RHINOCERIDA ŐSEMLŐS MARADVÁNYAI. 
377 
is említettem, a háromszöghöz erősen közelítő trapézoéderes. Nevezetes 
jelenség még, hogy az ectoloph külső falának a nyoma, vagyis rudi¬ 
mentuma a fognak hátulsó falán is tovább vonul körülbelül annak köze¬ 
péig, hol annak vegét egy igen sekély redő jelzi, mely lenyúlik az éles 
gerinczczel erre vonuló fogövig (cingulum) s a találkozásnál kisebb dudo- 
rodásokat hoz létre. Ezek előtt sekély hátulsó barázda is látható. 
Lényegtelen megkülönböztető bélyegek: 
A 9—11. számra vonatkozó bélyegekről már az előbbiekben meg¬ 
emlékeztem. 
12. és 13. A fogöv (cingulum) a fogkoronák tövében, vékony lemez¬ 
ként, felül néha kissé csipkézett gerinczéllel, csaknem megszakítás nélkül 
körülfut a fogakon. Ez a gerincz az előzápfogakon jóval erősebb, mint 
a zápfogakon, melyeken az övlemez is vékonyabb. A középbarázdák 
nyílásánál az öv gerincze is alacsonyabbá válik és ívesen lebajlik. Leg¬ 
erősebb a gerincz a harmadik zápfog hátulsó falanak közepén, hol ez 
az ectoloph rudimentumával találkozik. 
14. A zápfogak középbarázdájának nyílásánál a fogöv (cingulum) 
gerincze alacsonyabbá válik, de semmi alapi dudorodás nem látható. 
* 
Ha már most Ehinoceridánknak az imént megállapított bélyegeit 
az Abel föntemlített munkájának 45-ik lapján közölt táblázata szerint, az 
eddig ismert régibb európai Ehinocerida-fajok főbélyegeivel összehason¬ 
lítjuk : úgy arra a következtetésre kell jutnunk, hogy az csak az Abel 
által fölállított Praeaceratherium -genusba tartozhatik, melybe Abel 
egyelőre két fajt sorozott be, ú. m. a Praeaceratherium Filholi Osborn 
és a Praeaceratherium minus Filhol fajokat, melyeket Osborn és Eilhol 
még az Aceratherium genus-név alatt írtak le. Az első a francziaországi 
alsóoligocén phosphoritekből, az utóbbi szintén onnan és azonkívül még 
a németországi közép-oligocén Meeressandból ismeretes. Itt közlöm Abel 
szerint e két Praeaceratherium-í &j és a mi erdélyi példányunk főbélyegei¬ 
nek összehasonlító átnézetét (1. a következő lapon), melyből a meg¬ 
egyezés foka azonnal kitűnik. 
Ebből az összehasonlításból látható, hogy a kolozsvárvidéki Ehino- 
cerida-maradvány elég jól egyezik a Praeaceratherium minus Filhol 
fajjal. E faj nagysága, a p ± — m 3 fogsor hosszát véve alapul, csaknem 
akkora, mint az erdélyi példányé ; míg a Praeaceratherium Filholi 
Osborn fogsora jóval hosszabb, úgy hogy az erdélyi példány e tekintet¬ 
ben is közelebb áll a Praeaceratherium minushoz. Ugyanis : 
