kitaibel állattani megfigyelései. 
19 
ejus pro varietate ejusdem speciei habet Comes De La Ce pede (Hist. nat. des 
quadrupedes ovipares T. I. 471. seqq.), qui eam magno pore colore variare adserit 
pro varia sebate. Dubium movet defectus minutissimarum verrucarum albarum, 
quibus cutem obsitam dicit ; color fusco-niger etiam membranæ marginalis in¬ 
ferioris caudæ, nec albus; color obscurus totius, qui in juvene L. palustri est, 
ut in feminis, pallidior; locus habitationis, qui est Lacertæ pal. in aquis limosis 
stagnantibus, nunquam in fluentibus ; forma branchiarum, quam De la C. comparat 
cum pluma barbata . . . (Iter slavonicum 1808: Quart. Lat. 177.) 
Pisces. 
Kitaibel a halakat szintén különös figyelmére méltatta ; de ezekre 
vonatkozó jegyzeteinek egy része, sőt talán nagyobb része nincs meg a kéz¬ 
iratai közt. Az «Animalia Hungáriáé: Oet. Lat. 85.» jelzésű fasciculusból 
ugyanis már Reisinger János kikölcsönözte a halakra vonatkozó részt, 
de soha sem szolgáltatta vissza ; helyette az illető fasciculus ban csak Reisin¬ 
ger elismervénye van meg. Hogy Reisinger mit és mennyit vett át Kitaibel 
feljegyzéseiből Magyarország halairól szóló munkájába, 1 most már nem 
lehet tudni; de jogosan feltehetjük, hogy ez az átvétel nem volt valami 
jelentéktelen, mert Reisinger, a ki nem volt önálló kutató, Kitaibel 
jegyzeteinek felhasználása nélkül aligha tudta volna munkáját megírni. 
Reisinger egyébiránt maga is elárulja, hogy Kitaibel kéziratait hasz¬ 
nálta, mert a Vágból és a Revucza patakból leírt Cyprinus galian fajnál 
megjegyzi: «Cyprinum hunc in Hungária reperiri, e manuscriptis denati 
Professoris Pauli Kietaibel innotuit, qui hactenus non repertus, nisi in 
rivis scopulosis circa Catharinopolim Sibiriæ». (loc. cit. p. 76.) Sőt Kitaibel 
érdemeinek hallgatólagos elismeréséül az egyetlen új fajt, melyet munkájában 
leírt, Cyprinus Kietaibeli -nek nevezte el, megjegyezvén: «Nomen Pisci ab 
inventore impertitum fuit», (p. 78.) Sajnos azonban, hogy Reisinger el¬ 
ismerése kárba veszett, mert az állítólag új faj nem egyéb mint a ragadozó 
őn (Aspius rapax Ag.) a Balatonból. 
Kitaibel mindenütt, a hol utazásai alkalmával megfordult s erre 
alkalma nyilt, nem mulasztotta el az ott élő halfajokat feljegyezni. 
így máramarosmegyei utijegyzeteiben a Felső-Tisza halairól a követ¬ 
kezőket olvashatjuk: 
Fische führt die Theiss zwar hier nicht viel, hingegen sind sie, da selbe 
zwischen diesen Gebirgen sehr frisches Wasser hat, sehr gut : der Asch, die Forelle, 
die Laxforelle werden nicht selten gefangen; Koppen und Grundel giebt es in 
Menge; Hechte und Aale seltener. (Iter marmarosiense 1797: Quart. Germ. 21.) 
1 J. Reisinger, Specimen Ichthyologiæ, sistens Pisces aquarum dulcium Hun¬ 
gáriáé. Budae, 1830. 
2* 
