268 
U GAAL ISTVÁN 
s egymással az egyenes szögnél jóval kisebb (kb. 180°) szöget zárnak be. 
A hegyes búb a zárópárkánynál kissé előbbre nyúlik. A fölületet számos 
(50-nél több !) sugár-irányú, pikkelyes borda díszíti ; mellék-bordák is lát¬ 
hatók. A czimpa szintén erősen bordázott.' Erős növedék-vonalak a bordák 
lefutását hullámossá teszik. 
A Radula paeìiiflata Lőr. föltűnő nagy és lapos teknője jóval nagyobb 
mélységben való tartózkodásra vall, mint a minőben a Radula lima csoportja 
él ; x utódjait tehát, — ha vannak, — a mélyebb tengereket kutató fenék¬ 
hálók fogják az Indiai vagy Pacificus Medenczéből fölhozni. Ma azonban 
még semmit sem tudunk családfájáról. 
A már említett s úgy látszik egész Európa neogénjében elég gyakori 
R. lima, továbbá a R. praeinflata fajokon kívül hazánkból csupán Májer 
(88. p. 86) sorol föl ebbe az alnemzetségbe tartozó változatot : a 
R. lima var. dispar Mie ht. -et a Börzsönyi hegyek közép-miocénjéből. S ha 
azt is tekintetbe vesszük, hogy az itt fölsorolt három alak példányszámra 
nézve is vajmi ritka, illetőleg unicum, lehetetlen, hogy ezt a jelenséget 
közömbösen vegyük. Hiszen hazánkban egyébként éppen a karmádkor 
litorális és sublitorális faciese van leggazdagabban kifejlődve ! 
A fossilis Radula- fajok s általában a partövben élő Líraa-fajok csekély 
Számát — egyelőre legalább — jó úszóképességükkel hoznám összefüggésbe. 
Elgondolható ugyanis, hogy ha a positiv parteltolódás nem történik 
katasztrófaszerűleg hirtelen, a tenger jobb úszói a visszavonuló vízzel együtt 
odább állhatnak. Ezt a magyarázatot látszik megerősíteni az Osztroski- 
hegység faunája és a melyben aránylag azért gyakori a Lima, mert a part- 
eltolódás nagy vulkáni kitöréssel járt. Igaz, hogy az időközben elpusztult 
állatok héjainak mégis csak a partövi lerakódásokban kellene lenniök, — 
ha csak föl nem teszszük, hogy ez az állatcsoport is, mint néhányról már 
alaposan gyanítjuk, — természetes elhalása előtt bizonyos temetkezési 
rejtekhelyeket keres föl. Gondolhatunk különben arra is, hogy épp mert jó 
úszók, úszás közben inkább prédájául esehtnek nagyobb halaknak, mint 
a fenéken tartózkodó fajok. Ezzel a héj eltűnése is megmagyarázható. 
He ha egyik magyarázatom sem állaná meg a helyét, bizonyára 
joggal hangsúlyozom, hogy ily magyarázatok keresésének szükségessége 
ősföldrajzi és ősélettani szempontból is fönnforog, s ebben a tekintetben is 
a tenger kutatások eredményeitől várjuk a megoldást. 
Végül nem mulaszthatom el annak a ténynek ismételt kiemelését, 
hogy a Radula lima L. foss. épp úgy nem tér el lényegesen az Atlanti Me- 
dencze recens-fajától, mint ezt az Acesta excavata esetében megállapítottuk. 
1 Wimmer szerint (10, p. 362) Ro vigno ban 4—6 m mélységben köveken, s ugyanott 
28 m mélységben szivacsokon. 
