402 
Di SZOMBATHY KALMAN 
A ma élő Potamon- fajok elterjedését illetőleg, azt tapasztaljuk, hogy 
ezek legtöbbje Előindiában és az ázsiai szigetvilágban él. Ha bizonyos 
nemek őshazájául ama területet tekintjük, a hol a fajok változékonyságuknak: 
a legnagyobb fokát érik el, akkor a Potamon- ok megalakulásának helyét 
szintén az indiai faunaterületen kell keresnünk (9. ábra). Ezzel összhangban 
áll az a körülmény, hogy a legrégibb, igazi Potamon- 1 Arldt szerint szintén 
itt fedezték fel. A trópusi Potamon- fajok meglehetősen egyszabásúak, de 
a palearktikus fajoktól már igen eltérnek. Valószínű tehát, hogy a Potamon- 
nem fajai lassan nyugat felé terjeszkedtek, amit talán a letűnt korok folyam¬ 
rendszerei is elősegíthettek. A kezdetben alig különböző alakok morpho- 
logiai tekintetben a felső harmadidőszaki változásoknak megfelelően mind¬ 
inkább eltávolodtak egymástól s a jelenkorban rendszertani szempontból 
már jó fajokká alakultak. 
Az európai fosszilis Potamonautes- fajok azonban æthiopiai alakok 
voltak, amelyek a miocén végén az éghajlat fokozatos lehűlésével s egyéb 
életkörülmények megváltozásával az európai területről fokozatosan ki¬ 
pusztultak. 
Ez teljes összhangban áll Ortmann 1 és Arldt 2 feltevésével. 
Az elmondottak alapján láthatjuk, hogy a P. fluviatile a kelet felől 
nyugatra terjeszkedő P. antiquum átalakulása következtében vált a medi¬ 
terrán faunaterület önálló tagjává. Ezzel a feltevéssel ellentétben Lören- 
they 3 a P. fluviatile fajt az általa leírt Teljghusograjpsus laevis- tői származ¬ 
tatja, amely a kolozsmegyei Szucsák község mészkőbányáiból került elő. 
Ez a faj szerinte a miocénkori Telphusáktól szemgödrének tagolt pereme 
révén térne el. A Telphusograpsus azonban tengerben élt és ezenkívül 
vizsgálataimból is kitűnik az, hogy a Potamon- ok nem Európában, hanem 
Előindiában alakultak ki, legközelebbi rokon őseik, a szintén édesvízi 
Potamonautes-e k pedig Középafrikában már a Cenománban megjelentek. 
Korántsem valószínű tehát, hogy a Potamon- félék a mai Európa területén 
tengeri rákokból fejlődtek volna. 
A levant ei P. antiquum mai palearktikus fajokra való tagolódásának 
közvetetlen okai a felsőharmadkori klímaváltozásokban keresendők. Ameny- 
nyire ez idő szerint a P. fluviatile és ibericum életmódját ismerjük, valószínű¬ 
nek tartom, hogy a pleisztocénben hazánk területén Poíamon-faj már nem 
1 A. Ortmann, Grundzüge der marinen Tiergeographie. Anleitung zur Untersuchung 
der geographischen Verbreitung mariner Tiere, mit besonderer Berücksichtigung der Deka¬ 
podenkrebse. Jena, 1896. 
2 Th. Arldt, Die Ausbreitung einiger Dekapoden-Gruppen. (Arch. f. Hydrobiologie 
und Planktonkunde. V., 1910.) 
3 Lörenthey Imre, Paleontologiai tanulmányok a harmadkorú rákok köréből. 
(Math.-Term. Közi., XXVII., 1901.) 
