A POTAMON-NEM HARMADKORI ALAKJAI. 
408 
élhetett. A P. fluviatile ugyanis sokat tartózkodik a szárazon is, s ezért a 
komárom- és esztergommegyei hévforrások egyedül nem voltak elegendők 
a faj életbenmaradásának biztosításához, minthogy a környezeti viszonyok, 
valamint a biocönotikus tényezők az éghajlat lehűlésével lényegesen meg¬ 
változtak. 
Schréter Zoltán és Kormos Tivadar vizsgálatai, melyeknek alap¬ 
ján az említett édesvízi mészköveket a pliocén levantei emeletébe kell soroz¬ 
nunk, sokkal inkább megmagyarázzák a Potamon antiquum- nak hazánk 
területéről való kipusztulását, mint az a korábbi felfogás, mely ezeket a 
mészköveket pleisztocén eredetűeknek magyarázta. Ezzel az újabb fel¬ 
fogással természetesen megdől KoRMOsnak az a nézete, amely szerint e 
mészkövek néhány állatfaját reliktumként értelmezte . 1 
A komárom- és esztergommegyei édesvízi mészkövek faunája egyéb¬ 
iránt, az eddigi vizsgálatok szerint, a mai mediterránfauna több tagjával 
áll vonatkozásban. 
A P. antiquum, ibericum és fluviatile, e három igen közeli rokonságban 
álló faj esetével teljesen analog, például a Clemmys Méhelyi Kormos és a 
Cl. caspica Gm. esete is. A levantei korú Cl. Méhelyi ma élő rokon alakjai, a 
Cl. cas'pica rivulata és leprosa ugyancsak pliocénkori ősre vezethetők vissza 
s a vele legtöbb közös vonást feltüntető törzsalak, a Clemmys caspica Gm. 
a P. ibericum példájára Nyugat-Perzsiából, Kisázsiából és Mezopotámiából 
ismeretes. 
Hasonlóképen a Melania tuberculata nevű csigafaj, miként azt Kormos 
szóbeli közléséből tudom, szintén legutóbb került elő ezekből a mészkövekből. 
A közép-olaszországi miocénkorú édesvizi mészkövek szintén hasonló 
vonatkozásokat tüntetnek fel. Capellini szerint ezekben a mészkövekben 
a Lebias crassicaudus Agass. nevű hal maradványai találhatók. A Lebias-, 
másképen Cyprinodon- fajok Kis-Ázsiában 1 és Észak-Afrikában jelenleg is 
igen elterjedtek, sőt Leidenfrost Gyula szóbeli közlése alapján egy 
félsós (brack)-vizi(7î/prmodon-t, a C. calaritanus fajt Dalmácziában Novigrad 
környékén is megtalálták. 
Vizsgálataim eredményeit tehát a következőképen összegezhetem: 
A P. antiquum n. sp. a ma élő palearktikus fajokkal igen közeli rokon¬ 
ságban áll, s ezek közül főképen a P. ibericum- mai tüntet fel számos közös 
vonást. Valószinű ennélfogva, hogy a P. antiquum a mai palearktikus fajok 
közvetetten őse volt, amely a felső harmadkorban a környezeti viszonyok 
megváltozásával tagolódott a mai rokon fajokra. A P. antiquum a subtrópusi 
fajokkal még elárul néhány közös vonást, de ezek mai nap már csak az 
1 Kormos Tivadar, Egy áj teknősfaj (Clemmys Méhelyi n. sp.) a magyarországi 
pleisztocénből. (Földt. Közi. XLI., 1911.) 
26* 
