MAGYARORSZÁGI JP.GLMOXÁtÁK ANATÓMIÁJA. 
•7 
'néven szoktak, emlegetni s.a üielyet legegyszerűbben., talán buccalis duzza¬ 
natnak nevezhetünk. Kezdőrészén van a szájnyílás. A duzzanat belsejében 
lévő üreget az állkapocs két részre osztja, az elülső, nagyon kicsiny üreg a 
száj üreg, a hátsó, nagyobb üreg pedig a bucçalis üreg vagy garat. 
Meg kell jegyeznem, hogy a legtöbb szerző egyszerűség, illetőleg könnyebb 
kifejezhetőség kedvéért röviden az egész képződményt, vagyis az egész 
buccalis tömeget pharynxnak nevezi. 
A buccalis üregben foglal helyet a rágószerv, mely két főrészből áll, 
jelesen az állkapocsból és a Molluscákra rendkívül jellemző reszelőbői vagy 
radulából. A két szerv morphologiailag egyébként teljesen független egy¬ 
mástól. 
Az állkapocs a buccalis, üreg boltozatán, tehát a dorsalis oldalon, 
haránt irányban elhelyezkedő, egy vagy több részből álló szilárd lemez, 
mely azonban egyes esetekben teljesen hiányozhatik is. Anyagát illetőleg 
conchyolinból, bizonyos chitinszerű anyagból áll. Az állkapocscsal bíró 
Stylo mmatophoráknak egyetlen állkapcsuk van,.míg a Basommatophoráké 
eredetileg 3 részből áll, egy középső, nagyobb, főrészből, melyhez kétoldalról 
egy-egy kisebb lemez járul. A járulékos lemezek gyakran összeforranak a 
főlemezzel, az ilyén Basommatophoráknak tehát szintén csak egy áll¬ 
kapcsuk van. Az állkapocs nagyon jellemző a csigák egyes csoportjaira, 
azért sok szerző, különösen régebben, ezt a szervet használta föl elsősorban 
a Stylommatophorák rendszertani taglalására. Az állkapocs felülete u. i. 
egyszer egészen síma, széle pedig egyenes vonalú (oxygnath állkapocs), 
máskor ellenben felülete harántul finoman barázdált, minek megfelelően 
széle csipkézett (aulacognath állkapocs), ismét máskor pedig felülete erősen 
bordázott, széle meg fogazott (odontognath állkapocs). Ezek azonban csak 
a főbb typusokat képviselik, melyeken kívül az állkapocsnak még több 
változata is van. 
A rágókészülék másik része, a radula, a buccalis üreg ventralis oldalán, 
egy nyelvszerű, hátra felé lelapuló és a pharynx falába lassanként beolvadó, 
elül ellenben erős ívben előre ugró. izmos, saját izmokkal mozgatható szerven, 
az ú. n. nyelven ül, melynek támasztékát erős, porczszerű szövet alkotja. 
A radula a «nyelv» felületét vonja be s hátrafelé belé nyúlik az ú. n. radula- 
zacskóba, mely egyszersmind a radula képződésének helye is. Tudnivaló 
u. i., hogy a radula elülső része használat következtében állandóan kopik 
s az elkoptatott részek helyett a radulazacskóban állandóan újak képződ¬ 
nek. A radulazacskó nem más, mint a pharynx vakbélszerű, eredeti helyzeté¬ 
ben annak ventralis oldalán helyet foglaló kitüremlése, függeléke. Nagysága 
nagyon különböző, mert míg egyszer hosszabb magánál a buccalis duzzanat¬ 
nál is, máskor csak apró, félgömbszerű kitüremlés annak a falán. A radula 
maga lapos lemez, mely, mint az imént említettem, a «nyelv» felületét vonja 
