8 SOÓS LAJOS 
be s így alakja annak a felületének alakjától függ. Leggyakoribb alakjáról 
talán úgy adhatok legkönnyebben megérthető képet, ha kurtaszárú, hajlott 
szopókájú pipához hasonlítom. Ha az ilyen pipát nyílásával lefelé fordítva 
képzeljük, nagyon megközelítő képet kapunk a Stylo mmatophorák radu- 
lájának alakjáról, a mennyiben a pipa maga ebben a helyzetben a 
radula elülső, a szájnyílás felé eső, erősebben ventralis irányban hajlott 
részének, szára a «nyelv» hátoldalát fedő s rézsutosan hátra és lefelé haladó, 
ívesen fölfelé hajló szopókája pedig a radulazacskóban lévő s ennek alakjá¬ 
nak megfelelően ívesen fölfelé hajló részének felel meg. A radula szélei ezen 
kívül a «nyelv» jobb- és baloldalának megfelelően kétoldalt lefelé türem- 
lettek. 
A radula anyagát szintén a rendkívül szívós conchyolin alkotja. 
Finomabb szerkezetét illetőleg két részt különböztethetünk meg rajta jelesen 
a «nyelvet» bevonó alap- vagy radulahártyát és az azon szabályos hosszanti 
és harántsorokban elhelyezkedő fogakat. A fogak maguk az alaphártyán 
ülő alaplemezből és a tulaj dónké peni fogból állanak, melyek az alaplemez¬ 
nek egyenes, horogszerűen hátrafelé hajló folytatásai s egy vagy több éles 
hegyben végződnek. A Pulmonáták sorában nagyon gyakori a háromhegyű 
fog, azért a fogak leírása alkalmával ebből indulunk ki. A három hegy közül 
a középső, a mesoconus a legnagyobb és legerősebb, míg a mellette jobbról- 
balról lévők, a mellékhegyek, kisebbek. A mellékhegyek közül a középvonal 
felé erőt endoconusnak, a radula széle felé esőt pedig ectoconusnak nevezzük. 
Miként említettem, a fogak szabályos hosszanti és harántsorokban 
helyezkednek el. Bgy-egy harántsor fogainak száma egyenlő, azért a radula 
jellemzésére teljesen elégséges egyetlen harántsor fogainak ismerete, sót 
még az sem szükséges, mert a radula symmetrikus volta miatt elegendő 
egy félsor ismerete, mivel a fogak a középvonaltól jobbra és balra teljesen 
egyenlően, symmetrikusan vannak kifejlődve. A középvonal, vagyis az 
ú.n. rhachis mentén fekvő fog rendesen sajátos, a többitől elütő, symmetrikus 
szerkezetű, ezt a fogat középsőfognak (rhachis- vagy centrális fog) nevezzük. 
A középsőfogak alkotta symmetria vonalt ól jobbra és balra rendesen két-két 
pásztát lehet megkülönböztetni, egy-egy belsőt s egy-egy külsőt. Az egy 
pásztába tartozó fogak többé-kevésbbé megegyeznek egymással, ellenben 
eltérnek a szomszédos pászták fogaitól, úgy hogy a radula öt hosszanti 
pásztára oszlik. A középvonal, illetőleg középső pászta mellett fekvőkét 
adradialis vagy pleuralis, a radula két szélét elfoglaló pásztákat pedig 
uncinalis pásztáknak nevezzük. A pleuralis pásztán lévő fogakat mellék¬ 
fogaknak (pleurae), az uncinalis pásztán lévőket pedig peremfogaknak 
(uncini) hívjuk. Az egyes pásztákon lévő fogak száma és alakja, esetleg 
valamelyik pászta fogainak teljes hiánya rendkívül jellemző a Molluscák 
bizonyos csoportjaira, minek következtében rendkívül alkalmas egyes 
