MAGYARORSZÁGI PULMONATAK ANATÓMIÁJA. 
9 
rendszertani csoportok elhatárolására. Ez a tétel elsősorban az ősibb csi¬ 
gákra, a Streptoneurákra érvényes, mert azoknak a raduláján az említett 
pászták, illetőleg fogféleségek mindig élesen elhatárolódnak. E szabályosság 
következtében a radulát könnyen áttekinthető mathematikai formulával 
lehet jellemezni, oly módon, hogy a középső-, mellék- és peremfogak számát 
egyszerűen egymás mellé írjuk s a számokat ponttal vagy kereszttel elvá¬ 
lasztjuk egymástól, azonban ez a formula a radula symmetrikus volta miatt 
még egyszerűsíthető is, a mennyiben elégséges a középsőfogat és egy félsor 
fogainak számát jelezni. Előfordul, hogy a szélső pászta fogainak száma 
rendkívül nagy, esetleg apró és tömött voltuk miatt meg sem számolhatók ; 
ebben az esetben a pontos szám helyett a mathematikai «végtelen» ér¬ 
tékjelét, a fekvő oo-t alkalmazzuk. 
További rendszertani taglalás czéljaira kevésbbé alkalmas a Pul- 
monáták radulája, mivel azonban fajonként változik, mint faji bélyegnek 
ismerete elsőrendű fontosságú. Eadulájuknak formulába való szorítása is 
nehezebb, mert pásztáik nem határolódnak el olyan élesen, mint a föntebb 
ismertetett esetben, hanem a fogak a középsőfogtól kiindulva egészen lassan 
és fokozatosan alakulnak át, vagyis a mellék- és peremfogak határa el¬ 
mosódott. Azért ez esetben aprólékosabb sajátságokat, mint a fogak alakját, 
nagyságát, hegyeik számát és alakját stb. használjuk fel az elkülönítésre 
s ilyen módon, természetesen kevesebb határozottsággal, szintén megkülön¬ 
böztethetjük a fogak három fajtáját, lerajzolásuknál pedig szokásos meg¬ 
jelölni a sorszámukat. Az említett okból a Pulmonáták radula formuláját 
nem lehet megszerkeszteni a föntebb említett egyszerű módon s a külön¬ 
böző szerzők meglehetősen eltérő formulákat használnak. Egyik igen gyak¬ 
ran alkalmazott formula az, a mely törtszám alakjában fejezi ki az egyes 
fogféleségek és a foghegyek számát, mely esetben a tört számlálója a fogak, 
a nevezője pedig a foghegyek számát jelöli. Az alábbiakban én is ezt a jelölés¬ 
módot használom. 
A buccalis üreg hátoldalán ered a nyelőcső, mely egyszer hosszabb, 
másszor rövidebb, egyszer vastagabb, máskor vékonyabb hengeres cső, 
s vagy egyenletes átmérőjű egész hosszában, vagy pedig valamelyik része 
begygyé tágul ki, hátrafelé pedig éles határ nélkül megy át a gyomorba. 
A pharynx és a nyelőcső határán nyílnak a nyálmirigyek vezetékei. A nyál¬ 
mirigyek száma mindig kettő, melyek többnyire a garatideggyűrű mögött, 
ritkábban azonban az előtt fekszenek, de az az eset is előfordul, hogy a 
garatideggyűrű a nyálmirigyek fölött halad át. Állományuk, alakjuk, nagy¬ 
ságuk nagyon különböző, egyszer nagyon kicsinyek, máskor nagyon ter¬ 
jedelmesek, egyszer lemezalakúak és több lebenyre tagolódtak, melyek 
egészen körülveszik a nyelőcsövet, máskor hengeresek, egyszer meglehetősen 
tömörek, máskor nagyon laza állományúak. Vezetékük nagyon vékony, 
