MAGYARORSZÁGI PULMONATAK ANATÓMIÁJA. 
25 
a petevezeték felső, része és a ni damentalis, mirigy eredeti helyzetében első 
pillanatra egységesnek látszó, gömbded tömeget alkot. A petevezeték alsó 
része hengeres és aránylag vékony; a nidamentalis mirigy gömbdedalakú, 
felülete haránt ul csíkos, a csíkosság harántsávok mentén nagyobb mennyi¬ 
ségben fölhalmozódott pigmenttől ered, A mirigy a vezetéken olyan módon 
ül, hogy annak egyszerű tágulatának látszik, épen úgy, mint a megelőző 
faj estében. Az uterus hatalmasan duzzadt, hengeres és haránt ul szintén 
sávozott, az ivarnyílás felé fokozatosan megvékonyodik s végül csőalakúvá 
válik. Párzótáskája tojásdadalakú s nyele, mely mindjárt az ivarnyílás 
mögött nyílik, rendkívül rövid; maga a tartály üres állapotban kisebb, 
azonban midőn a spermát magába fogadja, hatalmasan megduzzad (mint 
pl. a lerajzolt példányon). 
Hím ivarvezetéke kezdetben lapos cső, mely már itt is meglehetősen 
széles, tovább folytatódva pedig hatalmasan, bunkóalakúan megvastagszik. 
Ondócsatornája a bunkónak a női vezeték felé eső oldalán ered s aránylag 
vastag, egész hosszában egyenletes átmérőjű cső. Az ivarkészüléket két 
rajzon mutatom be, az egyiken az egészet olyan módon, hogy elemei lehe¬ 
tőleg szét vannak praeparálva s pl. az ondócsatorna egészen ki van szaba¬ 
dítva (2. rajz), a másik pedig eredeti helyzetében tárja elénk annak alsó 
részét (B. rajz). Mint ezen az utóbbi rajzon látható, az ondócsatorna a női 
ivarnyílástól meglehetősen távol hatol be a test szövetei közé, a honnan 
csak a hím ivarnyílás mellett szabadul ki ismét s több kanyarulatot írva le 
a penis mentén halad ennek distalis végéig. Az ondócsatorna és a penis 
kölcsönös viszonya olyan, mint a L. auriculariá-n. A penis egyszer majdnem 
olyan hosszú, mint a penishüvely, máskor ellenben tetemesen rövidebb 
nála. A határt a penis és az ondócsatorna közt úgy, mint a megelőző 
fajon, kötőszövet alkotta duzzanat jelzi. A penishüvely hatalmas, hengeres, 
kissé ívesen hajlott szerv. A hím ivarnyílás mindjárt a széles, lapos tapogató 
hátsó fele alatt van. 
Az irodalom adatait vizsgálva, minden valószínűség a mellett szól, 
hogy — mint arra már Roszkovski 1 is rámutatott — a szerzők egy része 
ezt a fajt összetévesztette a L. auriculariá-val. E két faj typusos képviselőit 
teljes biztossággal meg lehet különböztetni egymástól, azonban határaik 
nem élesek, mert közbülső alakok kapcsolják őket egymáshoz, úgy hogy 
Bollinger, mint Roszkowski hivatkozik rá, a Basel környékéről származó 
példányok közt az átmenetek hiánytalan sorát tudta összeállítani a héjaik 
alapján. Hogy anatómiailag miképen áll a dolog, biztossággal nem tudom 
megállapítani, annyi azonban kétségtelen, hogy a héjuk szerint typusos 
1 Roszkowski, W., Notes sur les Limnées de la faune profonde du lac Léman. (Zooh 
Anz., 40. Bd., 1912). 
