30 
SOÓS LAJOS 
ban is elégségesek annak a megállapítására, hogy a szóban lévő' két faj való¬ 
ban két különböző' nembe sorolandó. 
Physa fontinalis L. 
(5—8. rajz). 
B é 1 c s a t o r n a (5. rajz). Pharynxa tekintélyes nagyságú s körül¬ 
belül kissé megnyúlt, letompított sarkú koczkához hasonlít, melynek előre¬ 
felé rövid, hengeres nyujtványa van. Radulazacskója aránylag hosszú, 
hengeres, fölfelé kunkorodó. Nyelőcsöve közepes hosszúságú, eléggé tágas 
s meglehetősen hirtelenül kitágulva megy át a gyomorba. A gyomor nagy, 
erősen hajlott s majdnem teljes kört ír le ; homorú oldalán, a pylorustájhoz 
közelebb ujj alakú, vakbélszerű nyujtványa van, míg a domború oldalán, 
de közelebb a cardiatájhoz nyílik beléje a középbélmirigy vezetéke, azonban 
benyílásának pontosabb körülményeit nem sikerült földerítenem. A gyomron 
három, eléggé jól elkülönült részt lehet megkülönböztetni, elő-, közép- és 
utógyomrot ; az előgyomrot a középgyomortól egy befűződés választja el, 
az utóbbi határát hátrafelé a vakbélszerű függelék jelzi ; az utógyomor 
terjedelmes s lassan megvékonyodva megy át a középbélbe. A. három rész 
nemcsak anatómiailag, hanem histologiailag is eltér egymástól, mert mig az 
elő- és utógyomor nagyon vékony falú, nagyon szakádékony, kékesfehér 
színű, addig a középgyomor fala nagyon vastag, látszólag mirigyes, világos 
sárgásfehér színű. A középbél laza S-alakú hurkot ír le s azután átmegy a 
végbélbe. A nyálmirigyek hátrafelé kihegyesedő hurkaalakúak, felületük 
az egyes mirigycsöveknek megfelelően szemecskézett, vezetékeik rövidek, 
messze elül nyílnak a pharynxba, megfelelően a nyelőcső eredési helyének. 
A garatideggyűrű a mirigyeket' pántszerűen szorítja a nyelőcsőhöz s e helyen 
a két mirigy oly szorosan egymáshoz simul, hogy határuk föl nem ismerhető, 
vagyis a nyálmirigy ék a Limmeák-é itól eltérően jórészt a garatideggyűrű 
előtt fekszenek. A mirigy külső burkolatában kevés, rendkívül apró szem¬ 
csékből álló pigment van. 
Ivar készülék (6—8. rajz). Hímnősmirigye a középbélmirigybe 
van beágyazva, lapított, nagyjából háromszögalakú, melynek felső része 
szabályosabban elhelyezett és megnyúlt, alsóbb része pedig nagyobb, szabály¬ 
talan gömbalakú, illetőleg sokszögletű acinusokból áll. Hímnősveze- 
téke majdnem egyenes, csak kevéssé hajlott, egyik oldala végig sí ma, a 
másikon ellenben végig félgömbalakú függelékek ülnek; a Vezetéket 
borító finom hártyában s különösen a függelékek közeit kitöltő kötőszövet- 
bén nagyon sok fekete pigment halmozódott fel. Fehérjeniirigye szabály¬ 
talan gumóalakú, síma felületű s rajta épúgy, mint az egész ivarkészülék 
