40 
SOÓS LAJOS 
Y. Trcrpidiscus Stein. 
Tropidiscus planorbis L. 
(12 — 15. rajz). 
Bélcsatorna. Pharynxa (12. rajz) zömök, oldalról lapított gömb¬ 
alakú, előrefelé hengeresen kissé megnyúlt. Nyálmirigyei hengeresek, patko¬ 
ala kúan meghajlottak, szárai egymáson fekszenek ; a nyálmirigyeket ilyen 
alakúnak egyetlen más Planorbis- félében sem találtam. Sajátságos alakjá¬ 
nak oka abban keresendő, hogy e faj idegrendszere nagyon elül, közvetetle- 
nül a pharynx mögött, a nyálmirigy elülső végének a magasságában fek¬ 
szik, s mivel a garatideggyűrű alá, a családra jellemző módon csak a mirigy 
hátulsó vége nyúlik be, ennek természetesen patkóalakúan meg kellett 
hajolnia s így erre a fajra is áll az a tétel, hogy a Planorbis- félék nyálmirigye 
a garatideggyűrű előtt fekszik. Nyelőcsöve meglehetősen hosszú és vastag; 
gyomra a szokásos módon három részre különült el, elő-, közép- és utó¬ 
gyomorra (18. rajz). Előgyomra közepes nagyságú s kevéssé élesen határo¬ 
lódik el a majdnem gömbalakú középgyomortól, a két rész együttvéve 
körtealakú; utógyomra hengeres és élesen elkülönül a középgyomortól is, 
meg a középbéltől is, mely utóbbitól meglehetősen éles befűződés választja 
el. A gyomor és a középbél határán nyílik a pylorus- függelék, valamint a 
középbélmirigy hatalmas vezetéke is. A bélcsatorna mindjárt eredési he¬ 
lyén visszahajlik a szájnyílás irányába s egyenes vonalban, tehát a nélkül, 
hogy kanyarulatot írna le, halad a végbélnyílásig ; a közép- és végbél határa 
külsőleg meg nem állapítható. A gyomor, valamint a bélcsatorna nagyobb 
része teljesen fekete a borító, pigmenttel teljesen impregnált hártyától, 
szinte olyan, mintha tentába mártották volna. A gyomortól kiindulva a 
száj-, illetőleg a végbélnyílás felé haladva a pigment mennyisége egyre 
csökken, a nyelőcső elülső része pedig teljesen pigmenttelen. 
Radula (14. rajz). Középsőfoga kéthegyű, valamivel kisebb a 
mellékfogaknál, hegyei egyenlő hosszúak ; mellékfogai háromhegyűek, 
azonban külső oldalukon, rendesen mára 2-iktól kezdve, apró kis járulékos 
hegy jelenik meg ; a fogak végig megtartják háromhegyűségüket, kivéve az 
utolsó 5—6 fogat, melyeknek éle csipkézett, míg a kijebb eső fogak éle már alig 
fölhajlott, a legszélsők pedig egyszerűlemezalakúak. Egy-egy félsor fogainak 
I 22_25 
a száma 28—80. A radula képlete körülbelül ez lehetne : — -f---1- 5—6. 
Ä ó 
E faj raduláját leggondosabban Dybowski 1 tanulmányozta, a kinek 
1 Dybowski, W., Studien über die Zahn platten des Planorbis marginatus Drap. 
(Sitzungsber. der Naturforscher-Gesellschaft bei der Universität Dorpat, 7. Bd., 1886, 
p. 315, t. II., fig. 8). 
