42 
SOOS LAJOS 
Ivarkészülék (15. rajz). A hímnősmirigy a zsigerzacskó csúcsát 
foglalja el s kurta, hengeres acinnsokból áll, melyek szabályos kettős sorban 
helyezkednek el s e szabályosság csak a fehérjemirigy felé eső vége közelé¬ 
ben zavart egy kissé, a hol a mirigy cső vek többé-kevésbbé szabálytalanul 
helyezkednek el. A mirigyet borító hártyában nagyon sok a fekete pigment, 
s különösen bőséges az acinusok közeit kitöltő kötőszövetben. Hímnős¬ 
vezetéke kezdetben nagyon vékony és egyenes, majd fokozatosan megvastag¬ 
szik s egyben kanyargóssá válik, legvastagabb része kevésbbé kanyargós, 
ellenben az ezt követő vékonyabb rész oly sűrűn össze van kanyargatva, 
hogy a vezeték gyűrűzöttnek látszik; végső része ismét egyenes. Hímnős- 
vezetéke egy kis mirigyes duzzanatba hatol be, mely első pillanatra a pete¬ 
vezeték részének látszik, a melytől azonban könnyen megkülönböztethető, 
mert felülete szemecskés és kissé pigmentes, míg amazé síma és fehérszínű. 
A hímnősvezeték ebben a duzzanatban ágazik ketté s ebbe nyílik a fehérje¬ 
mirigy vezetéke is. Fehérjemirigye zömök, széles, erősen lapított és hosszá¬ 
ban csatornaszerűen összehajlott, nagy, lazán összefüggő acinusokból áll, 
azért állománya nagyon laza. Petevezetéke kezdetben nagyon vékony, 
lapított, majd lassan vastagabbá válik, legnagyobb vastagságát a közepe 
táján éri el, onnan az ivarnyílás felé ismét egyre vékonyabbá s lassan hen¬ 
geressé lesz, fala végig síma, illetőleg kissé hullámos. Párzótáskája hen¬ 
geres cső, melynek vége tojásdadalakú tartály lyá duzzad meg. 
Ondóvezetéke kezdetben aránylag vastag, hengeres, síma falú cső s 
ilyen marad a petevezeték 2 / 5 -öd részének megfelelő hosszúságban, a hol a 
hosszú prostatarészbe megy át, mely a párzótáska distalis végének magas¬ 
ságáig ér. A prostatarész tulaj dónké peni vezetéke az ondóvezetéknél jóval 
vastagabb, a prostatami rigyek hengeresek, számuk több 50-nél ; a prostata 
fala pigmentes, különösen a mirigyek közt halmozódott fel nagyobb mennyi¬ 
ségű pigment, azért a szerv harántul sávozott. Az ondócsatorna kezdőrésze 
vastagabb, megfelelően a prostatavezeték vastagságának, alább azonban 
nagyon vékonynyá válik. Kezdetben a női vezeték lefutását követi, a női 
ivarnyíláson túl pedig a test oldalfala mentén fut s majdnem a hím ivar¬ 
nyílásig halad, ott áthajlik a penisre s annak a fala mentén folytatódik to¬ 
vább, közben a test szövetei közé tulajdonképen seholsem hatol be, mert 
csak kevés kötőszövetrost alkot fölötte rendkívül laza szövedéket. A penis 
az ondócsatornától külsőleg nem határolódik el élesen, a mely tekintetben 
eltér a többi, általam eddig vizsgált Planorbis- félétől. Penishüvelye nagy¬ 
jából hengeres, legvastagabb az ivarnyílás táján, a honnan tovább ha¬ 
ladva, rendkívül lassan meg vékonyodik s fokozatosan megy át a penisbe, 
melytől külsőleg az által határolódik el, hogy fala erősen pigmentes. A penis 
visszahúzóizma azon a tájon tapad, a hol a penis átmegy az ondó¬ 
csatornába. 
