MAGYARORSZÁGI PULMONATAK ANATÓMIÁJA. 
111 
nemcsak nagyon hiányos, hanem azon kívül majdnem összes részleteiben 
téves is. Ihering rajza és adatai sokkal pontosabbak, de ezek sem hiánytala¬ 
nok s nem is mentek a tévedéstől, a mi bizonyára kellőképen megindokolja, 
hogy e szintén rendkívül kicsiny faj anatómiájával e helyen foglalkozom. 
A vizsgált példányok a Budafok alatt fekvő Háros-szigetről valók, 
a hol közvetetlenül a víz szélén, a száradó iszapban levő köveken és azok 
alatt találtam őket. Példányaim sötét vörösbarna színűek és alsó oldalukon 
rendkívül finom spirális vésettel díszítettek voltak. Előfordulásuk körül¬ 
ményei, színük és skulpturájuk alapján kétségtelenül a faunánkból eddig 
még ki nem mutatott var. praticola 0. RHDT.-al azonosak, mely azon kívül 
az erdőkben élő törzsfajnál valamivel nagyobb is, és az átmérő, meg a magas¬ 
ság irányában is eléri a 8—8*5 mm-nyi nagyságot. Ez a faj egyike a nem kis 
nehézséggel bonczolható fajoknak. A bonczolás nehézségei nem annyira 
az állat kicsiny voltában gyökereznek, mint inkább abban a körülmény¬ 
ben, hogy pete-ondó vezet ékét vízben rendkívül erősen megduzzadó, szinte 
kocsonyaszerű anyaggá váló, megfogásra majdnem teljesen alkalmatlan, 
a tű alól kicsúszó, a mellett a legnagyobb fokban szakadékony szövetek al¬ 
kotják, a miért is a bonczolás vízben vagy gyenge alkoholban nem végez¬ 
hető, hanem csak erős alkoholban sikerül, azonban akkor is nagy nehéz¬ 
séggel kell megküzdenünk, mert az erős alkohol viszont nagyon törékenynyé 
teszi a szöveteket. 
I varkészülék (87. rajz). A hímnősmirigyről semmi biztosat 
sem mondhatok, mert példányaimban nagyon gyengén volt kifejlődve, 
■azonban valószínűleg gömbded testté csoportosuló, lazán összefüggő acinu- 
sokból áll (Lehmann szerint «sötétszínű, szemecskés»). Hímnősvezetéke 
hosszú, majdnem egyenes (és nem kanyargós, mint Lehmann állítja), 
