PEDIGREE-ÖRÖKLÉS. 
395 
rőseink családjai számos példát szolgáltatnak az itt ismertetett egyszerű 
mód helyességének eldöntésére, mely mód különösen a háború okozta vesz¬ 
teségek pótlása, a népesedés fokozása és az ivari arány szabályozása szem¬ 
pontjából bír jelentőséggel. 
Harmadik példa. Azt tapasztaltam, hogy egyes fox-terrier kanjaim 
hasonló vérbeli szukáimmal sokszorta több szuka, mint kan kölyköt nem¬ 
zenek. Viszont ugyanezek a kanok idegen vérű olyan szukákkal, melyeknek 
több kan, mint szuka teljes-testvérei vannak, csaknem annyi kan, mint 
szuka kölyköket nemzenek. A háziállatok ivari arányának szabályozása a 
tenyésztő szempontjából bír rendkívüli jelentőséggel. 
A «pedigree-öröklés» elvének alkalmazása mono-, di- és polyhybrid- 
keresztezések megkülönböztetését és egyúttal a factor-párokkal végzendő 
nehézkes mathematikai műveleteket feleslegessé teszi. Ebben a magam 
részéről — eltekintve attól, hogy véleményem szerint az öröklés jelenségé¬ 
nek legközelebb fekvő és legvalószínűbb természetes okára mutattam rá — 
gyakorlati előnyt látok, részint azért, mert a valóságban általában alig 
lehetséges a keresztezett és teljességgel lehetetlen a keresztezendő tulajdon¬ 
ságok egyszerű vagy összetett voltát eldönteni, és főleg azért, mert kétséges, 
hogy léteznek-e egyáltalában factorok, és alig tehető fel, hogy pontosan 
kimutatható legyen az öröklés egyes eseteiben, egyes részleteiben, közre¬ 
működő factor-párok igazi száma. A keresztezésre alkalma¬ 
zandó fajták származását, a párosítandó példá¬ 
nyoknak és ezek őseinek tulajdonságait, egyszó¬ 
val pedigreeit ismerve, előzetes számításba lehet 
venni a valószínűöröklési ratió t, a mi nem más, 
mint az ősök tulajdonságainak a pedigree alapján 
megállapítható proportiója. Világos, hogy e sze¬ 
rint némely esetekben az egyes tulajdonságok 
egyenként, más esetekben együttesen, vagy pedig, 
a tulajdonságok részint egyenként és részint 
együttesen, öröklődnek. 
A pedigreeből az öröklésre, az öröklésből a 
pedigree re lehet következtetni. 
E dolgozat szerzője is minden elképzelhető mód között legvalószínűbb¬ 
nek tartja azt, hogy az öröklés jelenségét olyanféle végtelenül bonyolult 
folyamatok idézik elő, mint a milyenekre Darwin hypothesise, a pan- 
genesis utal, és mely feltevést a MENDEL-féle tan, bizonyos módosítással, 
szintén magáévá tette. Minden valószínűség a mellett szól, hogy a generatiók 
során folytonos gemmulák, illetőleg genek, factorok, összessége a gameták 
közvetítésével az egyes esetekre jellemző esélyeknek megfelelően combi- 
nálódva, az öröklésben — beleértve a visszaütést és variatiót is — nyilat- 
