400 
Dì FÉNYES DEZSŐ 
nagyobb az unii ormitás és legkisebb a variation 
közeli rokonok keresztezése már csak ki se b b, de még 
mindig lényeges nnif or mi tá st eredményez, mely 
uniformitas a közös ős dominantiáj ával, vissza¬ 
üt é s s e 1 egyértelmű, a va r i at i ó tehát nagyobb; 
távoli rokonok kereszt ez ése, végül, nagy mértékű 
V a r i a t i ó t eredmény ez, minek megfelelőn az uni¬ 
to rrni t á s, a közös ős do minantiája, a vissz a ü t é s, 
elenyésző. 'Egyrészről beltenyésztés és unifor¬ 
mi t á s, másrészről keresztezés és v a r i a t ió, okok 
és okozatok átmeneti sorozatai. A keresztezést követő 
beltenyésztés útján az esetleg intermeditär variánsok jellegei megállapodnak 
és selectió alkalmazása mellett az átlagtól eltérnek, tehát új fajták kelet¬ 
keznek. 
A «pedigree-öröklés» elve szerény nézetem szerint a tudósok és te¬ 
nyésztők részéről egyaránt vitatott, de általánosan elismert, ú. n. á t ü t ő- 
képesség (prepotentia) megmagyarázására is alkalmas. Tapasztalati 
tény az, hogy általában, minél nagyobbmérvű beltenyésztésből származik 
valamely individuum, annál nagyobb biztossággal örökíti át tulajdonsá¬ 
gait az ivadékokra, illetőleg, midőn egy olyan individuummal párosíttatik, 
a mellyel rokonságban nem áll, s a mely nem beltenyésztés által jött létre, 
az ivadékokra sokkal inkább reányomja saját jellegeit, mint a párja. Ennek 
a ténynek természetes oka abban a gyakorlati valószínűségben rejlik, 
hogy a beltenyésztésből származó egyed ősei túlnyomóan hasonló, a nem 
ilyen származású egyed ősei pedig különböző tulajdonságokkal bírtak, 
párosításuk alkalmával tehát a hasonló tulajdonságok túlsúlya érvényesül 
a különböző tulajdonságokkal szemben. 
A variatiókat az öröklés szempontjából manapság általában két 
csoportba szokás osztani, amelyeknek egyikébe a modificatiók vagy soma- 
tiók, azaz olyan tulajdonságok tartoznak, melyek az ivarsejtektől függet¬ 
lenül variálnak, tehát nem öröklődnek, míg a másik csoportba a mutatiók 
vagy blastovariatiók, az ivarsejtekkel kapcsolatos, tehát öröklődő variatiók 
tartoznak. Ennek a megkülönböztetésnek alig van jelentősége. Abból 
kiindulva, hogy az élőlények összes tulajdonságai variálnak, a variátiókat 
két sokkal természetesebb csoportba oszthatjuk. Az első csoportba azok 
a tulajdonságok tartoznak, amelyek, hordozóikra nézve vagy előnyösek, 
vagy hátrányosak, amelyek változásai tehát közvetlenül az életfeltételek 
(talaj, gyakorlat, táplálék, hőmérséklet stb.) változásaitól függnek, azokra 
reagálva a nemzedékek során fokozódnak, ismét megváltoznak, vagy el¬ 
enyésznék ; ezek a «szerzett» progressiv és regressiv variatiók, a melyek az 
alkalmazkodással egyértelműek, állandó életfeltételek között öröklékenyek 
