20 
nitporfyraflagringen i Janakkala, afvensom vidare den stora 
ofverensstammelsen med andra gneisgebit. i sodra Finland 
t. ex. med det vid Helsingfors, synes det mig sannolikt, att 
iifven denna bildning hor till gneisformationen, skiljande sig 
blott derigenom, att den star i ett narmare forhallande till 
syenitgraniten an fallet vanligen ar med denna formation, 
hvaraf oclc dess starka hornblendehalt kan forklaras. 
Vid en aterblick pa de i det foregaende beskrifna skif- 
ferbildningarna kan man icke undga att marka den stora 
analogi, som forefinnes mellan dessa och den aldre gneis¬ 
formationen. Pa samma satt som granitporfyren forhaller 
sig till skiffern, forhaller sig ock i allmanhet gneisgraniten 
till gneisen. Likasom skiffern bildar skiktsystem med dels 
i det narmaste parallel! lopande skikter (Homooklinalt skikt¬ 
system) dels i tvenne riktningar lutande (Amphiklinala skik¬ 
ter), sa visar sig afven hos gneisen ett analogt forhallande. 
Afven i afseende pa de qvantitativa forhallandena foreter sig 
den likhet mellan granitporfyren och gneisgraniten a den ena 
sidan samt skiffer- ocli gneisformationen a den andra, att 
de forra betydligt ofvervaga de sednare. Harigenom lorkla- 
ras latt de sednares metamorfos genom de forra formedelst 
samverkan af y'arme, vattengas och stark kompression, hvillcet 
med antagande af den aldre asigten om gneisens och gneisgra- 
nitens liktidighet icke later sig gora (se Zirkel, Petrographie 
II p. 501). Att ater med Keilhau, Bischof m. fl. vilja anse, 
att denna metamorfos forsiggatt utan varme eller redan vid 
vanlig temperatur, cndast genom inverkan af vatten, synes 
mig icke gerna kunna antagas. For att inse detta behofver 
man blott taga i betraktande den omstandighet, att, under 
det att de namnda i sodra Finland forekommande skiktade 
bildningarna, hvilka varit utsatta for eruptiva formationers 
