19 
sluttande mot soder, hvilket harror af skikternas stupning 
mot N (i medeltal 60 n ). Dessa besta af omvexlande glim¬ 
mer gneis och mindre tydligt skiffrig horhblendegneis, hvilken 
sistnamnda till en del maste betraktas sasom eruptiv: den 
iir ofta porfyrartad, i det att i den morka grundmassan sma 
faltspatskristaller aro afskilda, och far da likhet med den i 
Langelmaki skifferformation inbrytande hornblendehaltiga 
porfyren. Dessutom genombrytas skikterna saval pa tvaren 
som pa langden af hvit pegmatit. 
Denna salunda sammansatta gneis- eller skifferbildning 
begransas i soder af en syenitartad granit, som upptrader 
mellan lorro och Letku, och till hvilken ansluter sig den 
under namn af „ Salmistosten" bekanta, gabbroartade berg- 
arten (se Holmberg 1. c. p. 142). Norrut vidtager vid Koi- 
visto en grcmitporfyr, som fortsattes till Kivijarvi. Emelian 
denna sednare och Nuottajarvi ar ater gneis dels med dels 
ntan hornblende och i allmanhet af analog beskaffenhet med 
den i Tammela. Denna gneis innesluter vid den forstnamnda 
sjbn lager af kalksten, fororenad af faltspat, qvarz, glimmer, 
pyroxen samt nagot zinkblende och blyglans. Vid sodra 
stranden af Nuottajarvi inbryter i gneisen skiffrig urcilitporfyr 
sasom smarre stockformiga massor, och norr om denna sjo 
vidtager slutligen en maktig aflagring af syenitgranit , icke 
sallan tydligt skiffrig i samma riktning som gneisen soderut. 
Denna syenitgranit stracker sig i oster till Riisikkala ocli 
kan vesterut forfoljas anda till gransen mellan Tavastehus 
och Abo bin, d. a. ofver en stracka af ungefar 3 mil. 
Huruvida nu denna formation hor till gneis- eller skif- 
ferformationen eller mahanda bildar en sjelfstandig mellan 
dessa staende ofvergangsbildning maste lemnas at framtida 
undersokningar att afgora. Tar man emedlertid i betrak- 
tande, att skikternas strykning ar riktad emot den stora gra- 
