18 
tur, och saledes icke kan utgora annat an en nagot finkor- 
nigare modifikation af den soderut upptradande granitpor- 
fyren. Orsaken till den storre oregelbundenhet, som i all- 
manhet foreter sig i afseende pa lagringsforhallandena hos 
skifferbildningen i Hattula och Kalvola, jemforda med dem i 
de forut anforda nordliga terrangerna, torde kunna sokas hos 
uralitporfyren, hvilken, raig veterligen, ej forekommer i dessa. 
— Det ar for ofrigt fran denna, ganska bctydliga aflagring 
af uralitporfyr i Wona, Hattula och Kalvola, som enligt all 
sannolikhet de bekanta rullstenarna i trakten af Helsingfors 
hafva kommit. 
Gneis-skifferbildningen i Tammela socken. Den meta- 
morfiska formation, som utbreder sig ofver nordvestra delen 
af denna socken, och som af Westling (Holmberg 1. c. p. 
146) betecknas sasom en gra, skiffrig gneis, bestar i sjelfva 
verket for det mesta af gneisartade bergarter. Da den emed- 
lertid synes sta i nara relation till de i Urdiala socken upp- 
tradande eruptiva bergarterna, hvilka ater fullkomligt ofver- 
ensstamma med de i det foregaende anforda, och da den 
salunda i detta hanseende ansluter sig till skifferformationen 
har jag ansett mig har bora omnamna densamma. 
Strykningen af denna gneis anges af Westling till 
NV—SO. Niirmare uttryckt ar dock, sa vidtjag kunnat finna, 
hufvudriktningen hos skikterna af denna bildning — V. 
VNV—0. OSO med mestadels nordlig stupning. Sa t. ex. 
stryker gneisen vid Kulmala N 80° V (zzO-V om deklina- 
tionen sattes = 10°); vid Kuusto N 70°—80° Y; vid Jokkis 
N 80° V; Va roil norr derom N 70° — 80° V. Den ar i 
allmanhet ganska hornblendehaltig. Vid Kuusto visar sig 
dess sedimentara natur synnerligen tydligt. Man finner har 
mellan Kauhijarvi och Pyhajarvi sjoar nagra parallelt med 
hvarandra lopande bergstrackningar, branta mot norr, laug- 
