17 
i granitporfyr, men dessa kunna dels forklaras sasom varande 
brottstycken, dels och torde de kunna anses utgora uppskju- 
tande delar af den underliggande gneisen eller gneisgraniten. 
Yid Haga finner man granitporfyr i kontakt med syenit- 
granit, hvarvid enahanda forhallanden forete sig som vid 
nordliga andan af Langelmavesi (se ofv.). Dessa begge berg- 
arter omvexla nemligen afven har i hoga och branta berg *). 
Granitporfyren innehaller har granat och magnetjern samt 
stundom afven smiirre pegmatitartade gangar och kortlar. 
Sadana pegmatitgangar antraffas annu oftare i syenitgraniten, 
och da de har i allmanhet aro ganska skarpt skilda fran den 
omgifvande bergmassan, kunna de ej betraktas sasom afskilda 
ur densamma, utan synas de mig enldast kunna forklaras 
genom det antagande, att den under syenitgraniten hvilande 
gneisgraniten till en del ofvergatt i ett plastiskt tillstand och 
salunda indrifvits i de sprickor, som vid afsvalningen upp- 
kommit i den forra. Dessa gangar genomkorsa hvarandra ofta 
i olika riktningar, och stundom finner man smiirre sadana 
sammansatta analogt med malmgangarne, i det att qvarzen 
och faltspaten aro afsondrade skildt fran hvarandra, den forra 
i midten af gangen. den sednare pa hvar sin sida derom. 
Ehuru nu visserligen beroringen mellan granitporfyren 
och skifferformationen i Hattula till folje af beteckning utaf 
miiktiga sandaflagringar icke, sasom fallet iir i de nordliga 
skifferregionerna, tydligt kan skonjas, sa kan dock intet 
tvifvel forefinnas, att icke granitporfyren afven har varit or- 
saken till uppresningen. Vid Isoluolais, en mil SO om Sat- 
tula, finner man nemligen en granit, som genom sma, hvita 
orthoklaskristaller foreter en, ehuru otydlig, porfyrartad struk- 
*) Att doma af Thorelds undersokningar (se Holmberg, 1. c. p. 
131) fortsattas dessa bergarter annu soderut inftt Loppis socken. 
2 
