15 
Skifferbildningen i Hattula socken sammanhanger san- 
nolikt med den i Kalvola, ehuru detta till folje af alluvial- 
jordens beteckning icke kan med bestamdhet adagalaggas. 
Yid Pelkola by uppskjuter den i dagen pa atskilliga stallen 
samt bestar har af en finkornig qvarzskiffer, delvis blandad 
med uralitporfyrens bestandsdelar, hvilket synes mig kunna 
forklaras genom en impregnation af dessa sednare i den po- 
rosa sandsten, hvaraf den skiffriga qvarziten utgor en meta- 
morfos. Skikternas strykning ar NV om Pelkola YNV—OSO, 
men SO derom vid Sattula O-V-lig, med 60°—70° sydlig lut- 
ning. De utgoras bar (se prof. fig. 4) invid Lehijarvi sjo 
af rodaktig halleflinta , som genom faltspatens aftagande of- 
vergar i tjockskiktad qvarzit, hvarpa en gron ler- eller chlo- 
ritskiffer foljer. Denna ofvergar ater i skiffrig uralitporfyr, 
hvilken, da uralitkristallerna sasom stundom intraffar blifva 
sma och otydliga, antager utseendet af en gronstens- eller 
dioritskiffer. 
Uralitporfyren fortsattes anda till Nihattula, ja, efter 
hvad de uti alluvialjorden inmangda losa blocken gifva vid 
handen, annu langre i SO-lig riktning. Den ar pa flere stal¬ 
len skiffrig: vid Nihattula ar skiffringens riktning i medeltal 
N 50° 0 samt lutningen 50°-—60° mot SO. Det ar tydligt, 
att denna skiffriga struktur harror af det tryck, for hvilket 
porfyren vid sin bildning varit utsatt emellan skiffergkikterna 
a ena sidan och gneisen a den andra. Denna sednare an- 
traffas vid vagen mellan Tavastelms och Ivouvola vid den 
7—8:de versten % mil SSO om Sattula. Den ar temligen skiff¬ 
rig samt flackig eller porfyrartad genom sammanhopning af 
den svarta glimmern pa vissa stallen i form af sma konkre- 
tioner. Dess strykning ar ONO-lig, stupningen NNY-lig: den 
visar sig salunda vara oberoende af saval skifferformationen 
i Hattula, som af den vid Tavastehus forekommande syenit- 
