14 
lusit, vanligen mer eller mindre fororenad af glimmer; dessa 
glimmerhaltiga, otydligt utbildade kristaller uppna icke sal- 
lan en betydlig langd anda till y a fot, afsmalna mot den 
ena an dan, samt innehalla stundom en karna i likhet med 
Chiastolit. Riktningen af skifierskikterna ar ung. O-V-lig, 
men skiffrings-riktningen ar icke ofverensstammande harmed, 
utan gar i NY, hvilket t. e. d. fororsakas af en vagformig 
bojning eller rynkning hos skiktplanerna. Alldenstund skiff- 
ringen ursprungligen bor hafva ofverensstamt med skiktnin- 
gen maste denna sekundara eller transversala skiffring till- 
skrifvas en kraft, som verkat efter skikternas uppresniug, i det 
att den sammanpressat dem i en riktning vinkelratt mot den 
sekundara skiffringsriktningen nemligen NO—SV. I sjelfva ver- 
ket befinner sig pa hvardera sidan orn Kalvola sjo en i NV- 
lig riktning strykande bergstrackning, bestaende af uralitpor- 
fyr. delvis skiffrig i enahanda riktning, pa sina stallen afven 
i O-Y-lig riktning, och mellan dessa bada porfyrmassor ar 
en del af skifferformationen harstades sammanklamd (se’prof. 
fig. 5). 
Denna uralitporfyr, hvars eruptiva natur genom namnda 
forhallande tydligen adagalagges, ar en gron, ofta skiffrig 
bergart, hvars skiffrighet ar att tillskrifva samma orsak som 
den hos faltspatsporfyren i Langelmaki (se of'v.). Den por- 
fyrartade struktur betingas af tydligt afskilda uralitkristaller, 
hvilkas form, lik den vanliga hos augiten forekommande, 
mer eller mindre tydligt kan iakttagas pa den forvittrade 
bergytan. Stundom, sasom pa det hoga berget invid sjon 
vid Niemis gard, blifva kristallerna nalformiga och hornblen- 
deartade; pa andra stallen t. ex. vid Kutila erhalla faltspats- 
(Oligoklas-) kristallerna ofvervigten ofver uralitkristallerna. 
Det ar denna sistnamnda modifikation som af Holmberg 
(1. c. p. 157) anfores under naran af dioritporfyr. 
