13 
Langre fram mot Warmala blir dock orthoklasen hvit och 
bergarten far har likhet med granitporfyren soder om skif- 
ferbildningen i Orihvesi. I)a ingen skarp grans forefinnes 
mellan den roda och den hvita granitmodifikationen maste 
de betraktas sasom horande till en och samma bildning. 
I Messuby visar det sig anuu tydligare an i Langel- 
maki och Orihvesi, att skiffern bildar en fran gneisen skild 
formation. Medelriktningen af skifferns strykning i Messuby 
ar N 70° O (ONO—VSV), med sma afvilmingar pa sina stal- 
len; lutningen fir 60°—70° i SSO. Straxt soder om Sorila 
traffar man en bergkupp, bestaende af en gra, skiffrig gneis 
med strykning i N 80° 0 samt lutning 70—80° SSO pa sodra 
sidan, men 70—80° NNV pa den nordliga, saledes rakt mot- 
satt skifferns lutningsriktning. Emelian gneisen och skiffern 
befinner sig en dalsankning, hvaruti en liten i gransriktningen 
lopande bergstriickning hojer sig, bestaende af en bergart, 
som man vid forsta ogonkastet skulle anse for gneis, por- 
fyrartad genom stora, hvita orthoklastvillingar. Att den dock 
icke kan hora till gneisformationen, visar sig af dess likfor- 
mighet saval i strykningens som i lutningens riktning, af- 
vensom deraf, att den ej ar skiktad sasom gneisen. Den ar 
salunda att doma haraf en eruptiv bildning, en granitporfyr 
med sa tydligt utpraglad skiffrig struktur, att den i petro- 
grafiskt hanseende med allt skal kan betecknas sasom en 
gneisporfyr. Denna skiffriga struktur har man att tillskrifva 
det tryck, for hvilket den varit utsatt vid sin bildning, hop- 
klamd som den varit mellan gneisen och de uppresta skiffer- 
skikterna. 
Skifferhildningen i Kalvola socken. Denna, som visar 
sig i dagen mellan Keikkala och Niemis, bestar har af ler- 
ylimmerskiffer, omvexlande med smalare skikter af qvarz- 
sldffer. Den forra innehaller vid Niemis kristaller af anda- 
