8 
gor ett undantag fran det vanliga forhallandet, att granaten 
i skifferbergarter ar utbildad i rhombdodekaederform. I trak- 
ten af Isoloytenejarvi forekomma staurolit-tvillingar uti ekif- 
fern afvensom ganska stora, ehuru otydligt utbildade kri- 
staller af andalusit. 
Pa atskilliga stallen ar skifferformationen genomdragen 
af lagergangar utaf en graaktig faltspatsporfyr, vanligen strec- 
kad, stundom t. o. m. skiffrig, och da antagande likhet med 
gneis; icke sallan ar den hornblendehaltig (dioritartad) och 
granatforande. Att dessa gangbildningar verkligen aro af 
eruptiv natur trots deras tydliga parallelstruktur, adagalag- 
ges dels deraf, att de delvis genomskara skikterna under en 
storre eller mindre viukel, dels afven utskicka apofyser i dessa. 
Att de ater harstamma fran de stora granitporfyr- och syenit- 
granit-aflagringarna finner man latt vid betraktandet af de¬ 
ras petrografiska beskaffenhet: de aro intet annat an finkorniga 
och skiffriga strukturmodifikationer af dessa bergarter, hvilka 
modifikationer harrora af den hastigare afkylningen utaf den 
eruptiva massan och det tryck densamtna liarvid varit un- 
derkastad, hvarigenom glimmerbladen och hornblendenalarna 
antagit ett med gangens vaggar parallelt lage. 
Hvad slutligen betraffar sjelfva lagringsformen bos det 
magtiga skiktsystemet i sin helhet, sa ar det sannolikast, att 
detsamma ursprungligen bildat en bassinformig inlagring i 
gneisen, samt vid poifyrens eruption blifvit upprest och sam- 
manpressadt, sasom i profilen (fig. 1) antydos. Harvid har 
naturligtvis ett betydligt mottryck utofvats mot den sednare, 
hvilket forklarar dess skiffriga struktur. Skiff'ringsriktnin- 
gen hos porfyren ar nemligen i det niirmaste ofverensstam- 
mande med skifferskikternas strykning, hvilken i profilstrack- 
ningen bibehaller sig temligen konstant i O-V-lig riktning. 
Vester om denna forandrar den sig dock: sa t. ex. ar den 
