Allt sedan forsta halften af forra seklet bar *) den forestall- 
ning varit radande, betraffande forhallandet af de i sydvestra 
Finland upptradande skiffriga bergarterna, att de i form af 
s. k. „ skiffergangar“ skulle fran trakten af Bjorneborg stracka 
sig dels i sydostlig riktning genom ibo och Nylands lan, 
dels osterut inat Tavastehus lan. Dessa skifferbildningar 
undersoktes forst af Tilas (Mineralhistoria ofver Bjorneborgs 
och Tavastehus lan 1737- 38) sedermera af P. A. Gadd 
(Ron om skiffergangarne i Finland; Kongl. Sv. Akad. Handl. 
1780) savnt i en sednare tid af E. I. Westling (Geogn. an- 
teckningar, samlade under en resa genom delar af Tavaste¬ 
hus-, Wasa- och Abo lan 1829). — I enlighet rned denna 
asigt finner man afven pa den af Helmersen ar 1863 utgifna 
geol. ofversigtskartan ofver Ryssland ett storre omrade i syd¬ 
vestra Finland beteclmadt sasom bestaende af kristallinisk 
skiffer an som i verkligheten antraffas. 
Tar man i betraktande den nara relation, som eger 
rum mellan de egentliga skifferarterna och gneisen, saval i 
petrografiskt som i stratigrafiskt hanseende, sa finner man 
latt, att denna forestallning om langstrackta skifferregioner 
atminstone t. e. d. liarror af en forblandning utaf skiffer och 
gneis. Detta framgar redan af Westlings undersokningar, 
hvilka dock voro af xnera petrografisk an egentligen geolo- 
*) Se Holmberg, Materialier till Finlands Geognosi; (Bidrag till 
Finlands naturk. 4:de Haftet p. 94 o. f.) 
