133 
Finska Lappmarkens Grranu.litformation. 
Redan under min forsta vistelse i Lappmarken, som- 
maren 1868, fann jag den mindre vanliga bergarten granulit 
hafva en ganska stor utbredning i dessa nordliga trakter af 
vart land. Jag observerade densamma namligen da langs 
ofre loppet af Tanaelf, mellan och nagot utom de punkter 
der Karasjok och Levojok fran norska sidan utmynna i den¬ 
samma; vidare i trakterna vester om Eriare kyrka, pa holmarne i 
sydvestra delen af Inai'isjo ocli langs nedre loppet af Ivaloelf. 
Under sommaren 1871 iakttog jag densamma vidare langs 
liela mellersta delen af IvaTo anda till omtrent 3 mil ofvaii- 
om Kultala station och slutligen vidpass 2 mil soder om 
Tormanen hemman kring Luttojokis kallor och derifran vidare 
vesterut i bergshojderna Alajoenpaii, Harripaa, Seljaselka, 
Tolospaa och Palsitunturi samt andteligen soder om kal- 
lorna al Tolosjoki, uti Ahonpaiivaara, som bildar sodra 
sluttningen af Rautustunturifjalien. Exkursionerna sommaren 
1872 ledde slutligen till en ytterligare bekraftelse af min for- 
modan angaende den lappska granulitformationens vidstrackta 
utbredning, i det jag da fann densamma uteslutande langs 
liela Lemmenjokidalen, vidare langs nedre loppet af Vasko- 
joki och kring Paadarjayri, oster om Muddusjayri och pa 
topparne at Kuarvkodsch samt Peldooaivi i Muotkatunturi- 
fjallen, samt slutligen i Autschingais och andra bergshojder 
kring kallorna och ofre loppet af Kiellajokka, som fran sodra 
sidan utmynnar i Kaamasjok. 
Till sin sammansattning bestar granuliten, som bekant 23 ), 
vasentligen af en skiffrig blandning af faltspat och qvarz 
23 ) C. P. Naumann: Lehrb. d. Geognosie. 2:te Aufl. Leipzig 1S5S- 
h sid. 552. — p Zirkel: Lehrb, d. Petrograpliie. Bonn 1866. II, sid. 
4o9. — C. W. Giimbei: Geognost. Beschreib d. Koenigreichs Bayern. II. 
