177 
ej haft tillfalle; jag maste derfore, och salange detaljunder- 
sokningar inom omradet i fraga annu saknas, lioja mig med 
att harstades blott antyda i hvilken riktning, enligt mitt for- 
menande, forklaringen pa har foreliggande fakta torde bora 
sokas. 
Yid fraga om de geotektoniska forhallandena hafva vi 
narmast att skarskada de bifogade profilerna. Af profilut- 
kastet ofver Tanadalen finna vi att gneisfaltets strater i for- 
hallande till Puolmaktraktens granitmassiv intaga ett ofver- 
gripande lage, och da vi tillika erinra oss att, sasom forut 
blifvit namndt, gneisstraterna oster om detta granitfalt, enligt 
Dahlls iakttagelser, falla in mot oster, hafva vi uti dessa 
forhallanden ett antagligt bevis pa Puolmak-granitens erup- 
tiva natur och en enkel forklaring pa de geotektoniska 
forhallandena i ofrigt inom detta omrade. Uti Veitschikjok- 
dalen moter oss deremot en synklinal lagstallning hos gneis- 
lagien; har maste saledes en omkastning hafva egt rum, 
och vidare vesterut finna vi gneisen allt fortfarande skjuta 
in mot oster. Pa sin vestra grans visar den ett mycket 
biant fall, som narmar sig lodlinien, och enahanda ar for- 
hallandet nagot vesterut med granulitskiktena, sa att det i 
sjelfva verket, utan noggranare undersokningar, blir svart 
att med bestamdhet afgora, huruvida gneisen eller granuliten 
Par intager ett bfvergripande lage och hvilkendera salunda 
bor betra ktas som jamforelsevis yngre. — Antingen man nu vill 
tillskrifva granuliten en eruptiv natur, eller anse den som 
en med gneisen och de kristalliniska sldlfrarne i allmanhet 
analog bildning, hirer man dock kunna forutsatta att den- 
samma uppkommit senare an Utsjokidalens gneisfalt, ett an- 
tagande, som afven synes vinna stod af gneisens petrogra- 
fiska beskaffenhet; men om icke framtida undersokningar, 
'unna adagalagga, att densamma verkligen dfverlagrar gneisen, 
12 
