180 
tydningsvis framhalla dem, som vunnit ett allmannare er- 
kannande och for tiden tafia om foretrade. 
Utgaende fran den bekanta Laplace’ska hypotesen om 
jordklotets i borjan gasformiga och sedan smaltflytande till- 
stand, vill en af dessa s. k. teorier betrakta de skiktade 
kristalliniska skiffrarne och fornamligast gneisen sasom jor- 
dens ursprungliga afsvalningskrusta. Vid ett sadant anta- 
gande tyckas dock manga faktiska forhallanden blifva ofor- 
klarliga; sa t. ex. den fullkomligt sedimentara beskaffenheten 
hos de konglomeratbaddar, hvilka flerstades traffas inlagrade 
mellan gneisstrater tillhorande de aldsta kanda formations- 
serier, och iikasa de under enalianda forhallanden forekom- 
mande kalklagren med spar af organismer (Eozoon) fran 
samma urtid. 
Andra betraktelsesatt angaende den s. k. primitivfor- 
mationens bildningssatt harleda sig vasentligen fran den af 
Hutton for omkr. 100 ar sedan uttalade asigten, att de hit- 
horande skiffrarne utgora ursprungliga pa hafsdjupen af- 
satta sedimentlager, livilka sedermera undergatt en genom- 
gripande kristallisationsprocess, foranledd af ett slags om- 
smaltning genom den utomordentligt starka inre jordvarmen 
och under de ofverliggande vattenmassornas ofantliga tryck. 
Ur denna ide har sedermera utvecklat sig de s. k. meta- 
morfiska teorierna. Fortsatta iakttagelser fornamligast inom 
de aldsta skifferformationernas omraden ledde namligen till 
den ofvertygelsen, att alia hithorande foreteelser likval icke 
kunde nojaktigt forklaras som foljder allenast af den inre 
jordvarmens verksamhet jamte starkt tryck. Tydningen af 
dessa fenomen sokte man derjamte dels blott och hart i det 
starka tryck och den upphettning nara nog till omsmaltning, 
som de eruptiva bergmassorna antogos hafva utofvat pa de 
skiktade berglagren vid sitt genombrott, dels i en medverkan 
