183 
de aldsta gneis- och skififeraflagringarne sasom ursprungliga 
kristalliniskt-sedimentara bildningar, alstrade pa en s. k. 
„hydato-kristallinisk“ vag under medverkan af ej alltfoi staikt 
tryck och sa lag varmegrad, att organiskt lif redan da kunde 
existera. — Att vilkoren for en sadan bildningsprocess huf- 
vudsakligen voro forhanden under jordskorpans tidigaste ut- 
vecklingsstadier, att de under senare geologiska tidslciften 
allt mera sallan sammantraffat till enalianda verksamliet och 
slutligen forsvunnit, synes af foreliggande kanda forhallanden 
antagligt. Om deras verkliga art och beskaffenhet kunna 
vi for tiden visserligen icke gora oss nagon klar forestall- 
ning; men upplysningar derutinnan maste vi dock kunna 
vanta under vetenskapens, isynnerliet experimentalkemins 
utveckling, och tillsvidare fa vi derfore noja oss med att 
instamma i Naumanns yttrande: „Sind wir aucli nocli nicht 
im Stande, die Modalitat ihres Bildungsprocesses zu begreifen, 
so konnen wir uns mit den Anhangern des Ultrametamor- 
phismus trosten, denen es in dieser Hinsicht nicht besser 
ergeht“ (Greognosie, 2:te Aufl. II. sid. 154). 
I afseende a den fasta bei’ggrunden inorn nu i fraga 
varande delar af Finska Lappmarken skulle har annu till 
sist atersta att bestamma, lavilken plats det hela intager 
bland de geologiska formationsserierna. Da imellertid en 
sadan bestamning icke ar mojlig utan en genom egen askad- 
ning vunnen kannedom af likartade forut till sin plats i 
systemet bestamda formationer, en kannedom, som jag dock 
tyvarr icke haft tillfalle att inliemta, kan jag ej i om- 
formaldt hanseende uttala nagot bestamdt omdome. Det 
ma likval tillatas mig, att har slutligen papeka en ana- 
logi, som mojligen kunde anses gifva skill till den for- 
modan, att vi uti vara lappslca gneis-, granulit- och liorn- 
blendeskifferzoner hafva for oss en formationskomplex, re- 
