188 
jokidalen, i trakten vester om Enare k:a och langs Ivalo. 
Ypperliga genomskarningar, som fjallbackar gjort genom nagra 
sadana, fann jag vid Aimijok, pa par stallen i Utsjokidalen 
pa bada sidor om Mandojayri sarnt pa sodra sidan om Ri- 
takoski, der Ritaoja utmynnar i Ivalo. Till sin inre beskaf- 
fenhet ofverensstamma de fullkomligt med moraner, sadana 
jag sett dessa beskrifvas: storre och mindre, stundom ratt 
kolossala stenblock ligga bar med grus och skarfvor af alia 
mojliga storlekar i fullkomligt oordnad blandning. Dessa 
grusbankar torde mojligen kunna betraktas som lorna sido- 
moraner, kanske nagon gang ock som andmoraner, da de 
namligen stanga mindre dlilder som fran sidan utmynna i 
en storre dalstrackning. 
Men krosstensgruset ligger ej i allmanhet sa blottadt 
och tillgangligt for iakttagelser. De for guldvaskningen 
langs Ivalo foretagna, stundom ratt ansenliga jordrymningarne 
hafva namligen adagalagt, att detsamma utan tvifvel har en 
langt storre utbredning an de i dagen framstickande par- 
tierna lata ana till. Det visade sig harvid, att de losa 
jordmassornas bottenlager nastan ofverallt och isynnerhet ne- 
danom de uddar, kring hvilka elfven under sitt slingrande 
lopp kroker sig, samt i mynningarne af smarre sidodalder 
bestar af mer och mindre magtiga baddar af krosstensgrus, 
som narmast betacker den fasta berggrunden. Pa grund 
haraf horde man viil kunna sluta till att detsamma ofver- 
hufvud utbreder sig som bottenlag ofver hela omradet, ehuru 
undantag harifran likval ega rum pa sadana stallen i elfda- 
larne, som fornamligast varit utsatta for de starka varflodenas 
averkan men sedan ater blifvit betackta af nya tillsvam- 
ningar. 
Rulhtensgrus och skiktad sand ■ Af belt annan beskaf- 
fenhet ar deremot det material, som fyller storre delen af 
