206 
gande, nu forsiggick deras sista afrundning till den form, un¬ 
der hvilken de i allmanhet annu i dag framte sig for vara 
blickar. Den forut under glacialtiden afsatta hvarfviga leran 
hade redan pa vissa lampliga lokaler blifvit mantelformigt 
utbredd ofver stommen eller karnan hos en del asar. Nu 
tillkommo ater andra materialier af dels lerig, dels sandig 
eller grusig eller t. o. m. rullstensartad beskaffenhet, hvilka, 
allt efter gynnande lokala omstandigheter, alia tillsammans 
eller blott en och annan, aflagrades ofver de redan forut af¬ 
satta baddarne i mer och mindre val utpraglade inantelfor- 
miga skikter, det ena ofver det andra. Der omstandigheterna 
pa stallet eller i narheten voro gynsamma for utvecklingen 
af ett djurlif, der blefvo lemningarna efter de skaldjur, som 
i bafvet uppehollo sig, tillika inbaddade i de skeende afsatt- 
ningarna, och pa sa satt uppkommo dessa for asarna har 
och der egendomliga skalbdddar , som stundom skiktvis del- 
taga i deras inre byggnad.“ 
Emot denna masterligt utvecklade teori om rullstens- 
asarnes uppkomst kunna dock atskilliga befogade inkast fram- 
stallas. Hvad forst och framst vidkommer det antagande, 
hvarpa hela teorien ofverhufvud synes grunda sig, att namli- 
gen landets nedsankning strackt sig ej blott till griinsen for 
glaciallerans utbredning utan mycket hogre, iinda till de ni- 
vaer, pa hvilka rullstensasarne forekomma, sa far beviset bar* 
for ej hemtas fran rullstensasarnes tillvara 7f >), da det just 
galler att demonstrera deras bildning under hafvets medver- 
kan; men nagot annat bevis for detta antagande har af Erd¬ 
mann icke kunnat forebringas. — Ett atminstone indirekt be¬ 
vis emot denna supposition tyckes deremot foreligga i den 
omstandigheten, att ingenstades i Skandinavien pa storre bojd 
7(i ) A. Erdmann: anf. st. sid. 46 o. 140. 
