209 
dalgang framstallde Paijkull 82 ) den forslagsmening, att „rull- 
stensbildningarne skulle forsiggatt under inverkan af magtiga 
floder, hvilka afrundat och uppdrifvit det af joklarna qvar- 
lemnade materialet, hvilket bildningssatt for ofrigt star i sam- 
manhang med den gjorda iakttagelsen att rullstensasarne i 
allmanhet nagot sa nar folja dalgangarne at. — I den tranga 
dalgang, inom hvilken Klarelfven till stor del ar inklanid, 
forefinnes namligen efter elfvens strackning dels vallar af fin 
sand, mojligen stundom uppblandad med nagot fint grus, 
hvilka sandvallars bildning otvifvelaktigt harror fran en forn- 
tida miigtig flod, hvars strandterrasser de bildat, dels lifven 
rullstensasar pa en betydlig hojd ofver hafvet i sadant satn- 
manhang med de terrassformiga vallarne, att om man tiller- 
kanner de senare att vara bildade genom en flods inverkan, 
naaste man afven sluta detsamma, om de forra eller rullstens¬ 
asarne. — Dessa sandvallar stodja med sin ena sida mot den 
i allmanhet branta bergvaggen och afslutta med den andra 
mot dalbottnen likaledes under brant stupning; kronet eller 
s jelfva terrassen ar ett mer eller mindre jemnt plan. — De 
Sakna salunda formen af en rullstensas, med afsluttning at 
hada sidor. — Det forhallandet, att sandvallarne omvexla 
®ed rullstensasarne efter elfvens lopp, utgor afven bevis for 
a tt rullstenarne blifvit hopade pa stallet, utan att kunna vara 
a f vattnets stromkraft transporterade nagon langre vag. — 
hlodens fallhastighet har salunda varit vexlande, sasom af- 
ven nodvandigheten fordrar. — Om man saledes med all viss- 
het bor kunna sluta till, att en stark flod af betydligt djup 
a stadkommit dessa bildningar, finnes det all grund att an- 
^ a ga, att afven enahanda stromningar frambragt de ofriga 
82 ) C. W. Paijkull: Om rullstensasariaes bildning (Ofvers. af Vet. 
A kad. Porh. 1864 sid. 319 o. if. — Stockholm 1865). 
14 
