210 
rullstensasar, som inom Sverige antraffas. — 1 konseqvens 
med glacialtheorien kan jag icke annat an formoda, att dessa 
floder herntat sitt vatten fran de afsmaltande joldarne och att 
de saledes utgjorts af jokelelfvar.“ — Denna korta af Paij- 
kulls egna ord sammanstallda resume visar tydligen att hans 
asigt om rullstensasarnes bildning i det narmaste ofverens- 
stamde med Hisingers ofvanbeskrifna uppfattning. Uti en se- 
nare afhandling 83 ) skildrar han nagra pa Island gjorda iakt- 
tagelser, som gifva honom anledning att i vissa hanseende 
ratta och andra sitt forra antagande af mycket djupa flo- 
ders medverkan vid asarnes bildning. Pramfor joklarnes an- 
dar fann han namligen vidstrackta grusfalt, narmast jokeln 
bildade nastan uteslutande af rullstenar, hvilka uppenbarligen 
blifvit afrundade af de talrika elfvar, strom mar och backar, 
som allestades framspringa fran jokeln, efterhand forandra 
sitt lopp och salunda blifva i stand att rulla och afnota allt, 
som framfores under jokeln eller som nedfaller fran dess yta. 
Men da backarne stadse forandra sitt lopp, blir foljden, att 
der forr en strid strom forsat fram, silar nu en sakta back; 
den forra har medfort rullstenarne, ofver och mellan hvilka 
den senare afsatter fin sand och lera; salunda uppkomma 
rullstenssand och rullstensler. Asarne uppkomma sedan nar 
joklarne, under ett langre och valdsammare framskridande 
an vanligt, ploja upp och skjuta framfor sig dessa grusmas- 
sor, hvilka vid joklarnes atergang qvarsta som mer och mindre 
langstrackta vallar. Salunda tyckes Paijkull hafva tankt sig 
uppkomsten af asarnes s. k. stomme; for deras slutliga till- 
daning synes han iifven antagit hafvets medverkan, sasom de 
83 ) C. W. Paijisnll: Bidrag till kannedom om Islands bergsbygg- 
nad. (K. Vet. Akad. Handl. Ny foljd. VII. N:o 1 sid. 15, 16. Stock¬ 
holm 1869). 
