211 
betackande sand och lerlagren samt fossila lemningar gifva 
vid handen. — Harigenom narniade sig Paijkull till Kjerulfs 
forut angifna betraktelsesatt. 
Nyligen bar den af Hisinger framstallda hypotesen oin 
asarnes bildning genom erosion ater trail flere ball vunnit en 
vidstracktare utveckling och tillampning. — Uti sin beskrif- 
ning ofver asen vid Lovisa stad och ofver Pungaharju samt 
nagra asar inom Olonezska gebitet kommer namligen v. Hel- 
inersen S4 ) till det resultat, att de icke kunna betraktas som 
nioraner, hvilket bevisas at’ deras tint skiktade sandlager, at' 
rullstenarnes fullstandiga afrundning och af asarnes ofta 
smala och skarpa kammar; icke heller som strandvallar, ty 
at'ven de haftigaste branningar vid den oppna oceanen forma 
aldrig slunga stora stenblock hundra fot hogt pa vallens kam 
oc h ej heller astadkomma en jemn horizontal skiktning, som 
as arne forete i sitt inre; denna bevisar alltid en afsats ur 
stilla eller blott i lindrig rorelse fiirsatt vatten. For en 
^ e l> som mera utbreda sig i faltet, kunde man tanka sig 
bildningsgangen sadan, att stora med stenar och grus betiickta 
1*0 
iran mlandsisen afbrutna istlottor pa hafsbottnen afsatt sin 
b'akt i en serie af ofver hvarandra liggande skikt bestaende 
lera, sand och stenar, men en undervattensas kan i sa 
uppsta endast da hafsbottnen pa det stallet bar formen 
a * e » lang flat rygg, mot livilken isflottorna foretradesvis 
stl anda. Detta antagande forklarar dock icke alia asars upp- 
komst, sa t. ex. icke Pungaharjuasens bildning. Men tager 
111311 bansyn till den omstandigheten, att det niiigtiga dilu- 
VlUni > s om ar kontinuerligt utbredt i hela omgifningen, fore- 
S1 ) 6- v. Helmersen: Studien b. lid. Wanderblocke u. d. Dilnvial- 
gebilde Russlands (Mem. de l’Acad. des sc. de S:t Petersbourg. VII:e 
Ser - Tome XIV, N:o 7 pp. 86—98. — S:t Petersbourg 1869). 
