212 
ter enahanda sammansattning som asen och att dennes fot 
ofverallt ar ofversallad med flyttblock, som sannolikt blifvit 
utvaskade ur densamma, sa synes det antagligt att asen ut- 
gbr resten af en fordom kontinuerligt utbredd diluvialbetack- 
ning, som i ofrigt genom erosion blifvit undanskaffad. Sin 
afhandling ora asarne slutar v. Helmersen med den anmark- 
ningen, att deras massa synes (i anseende till den bos dem 
iakttagna skiktningen) vara afsatt ur vatten och att det i 
manga fall tyckes otvifvelaktigt att de tillhort en kontinuerlig 
diluvialbetackning, som i omnejderna annu delvis finnes for 
handen, men att deras nuvarande form och dimensioner ut- 
gora resultat af erosiva verkningar pa detta diluvium. Asar¬ 
nes material skiljer sig vasentligen icke fran det narliggande 
diluviet och torde ursprungligen vara sammanhopadt af glet- 
scher och simmande is, men ingalunda framfordt och utbredt 
af rullstensfloder. 
Fullkomligt oberoende af v. Helmersens undersokningar 
hafva likartade ideer om asbildningen blifvit framstallda af 
tvenne forskare i Sverige. Nastan samtidigt, i sin beskrif- 
ning ofver det geologiska kartbladet „Upperud,“ uttalar sig 
Tornebohm 85 ), med forkastande af Erdmanns teori, om de 
svenska asarnes uppkomst salunda: „Det ar konstateradt, 
att asarnes innehall genom hela dess massa tydligen ar bear- 
betadt genom vatten. Asarne aro saledes inga midtelmora- 
ner sasom nagra forfattare antagit. Det har ofta blifvit pa- 
pekadt, att asarna framga oberoende af markens reliefformer. 
Sa ar afven forhallandet i de liigrc delarna af landet, men 
sasnart de na till en hojd af omkr. 300 f. (vi tala har fore' 
tradesvis om Malaredalens asar, de enda, som aro inera 1 
85 ) A. E. Tornebohm: Sveriges geologiska undersokning. — 37. Nagn* 
ord till upplysning om bladot „Upperud.“ Sid. 66 not. — Stockholm 1870. 
