214 
om sina foregangare, framstaller Levin 8S ) enahanda asigter i 
fragan. Efter att hafva, anfort grunderna, hvarfore han nod- 
gas forkasta saval forklaringen att asarne utgora en maritim 
dynbildning som ock antagandet att de aro moranbildningar 
fran isperioden , ocli sedan han i allmanhet skildrat asbild- 
ningarne, i hvilkas inre gruset „ vanligen ar aflagradt i tyd- 
liga, pa det hela horisontela, ehuru stundom nagot vagiga 
skikt,“ samt sjelfva asvallen. ofta, nar stupningen ar starkare, 
„liksom gatlagd raed mindre rullstenar, sakerligen till foljd 
deraf, att det finare gruset blifvit bortsvammadt, “ uppstaller 
forf. foljande forslagsmening ora deras bildningssatt: „En 
mangd dylika orastandigheter sammanlagda gora det for mig 
alldeles klart, att ej den nuvarande asbildningen ar den ur- 
sprungliga geologiska formationen i sin helhet, samt att den 
ej heller uppkommit genom lokala aflagringar, inom omfan- 
get af dess nuvarande omraderi. Den maste deremot anta- 
gas vara, om jag sa far uttrycka mig, skelettet, som qvarst&r 
efter en fortgdende nedrifiling, likasom qvadersandstens-mas- 
sorna uti Meissenska hoglandet i Sachsen synbarligen aro det 
efter utspolningen genom vatten af en fordom jemnt utbredd 
kolossal sandstensformation, som blifvit genombruten och till 
sin storsta del bortford af vattenflodena. Forhallandena hos 
oss synas hantyda pa, att hela asens omgifning — grusmas- 
sorna rna hafva ditkommit huru som heist — varit en vid- 
strackt sand- och grusbadd och att vattnet sedermera genom 
utskarning bortfort den sidlandare grusaflagringen, vare sig 
pa en eller pa bada sidor om den nu qvarstaende asen, hvari- 
genom den slutligen fatt betydelsen af en ruin fran en fore- 
8B ) P. A. Levin: Tankar om de skandiuaviska sandasarnes bild- 
ning. (Geologiska foreningens i Stockholm forhandlingar. Bud. I. N:o 4. 
sid. 50 o. ff. — 1872). 
