217 
och sedan forloppet af den valdiga erosionen, som qvarlem- 
nat endast de jamforelsevis spridda asarne. Hisinger ansag 
bada som verkan af fran norden under diluvial-epoken ned- 
stortande stromdrag. — v. Helmersen synes harleda tillkomsten 
af de magtiga aflagringarna atminstone till en del fran sim- 
niande isflottor, som losbrutits Iran glaciertacket ocb pa hafs- 
bottnen afsatt sina laster af stenar och grus; om erosions- 
lorloppet uttalar han sig icke. Levin inlater sig ej pa fra- 
gan om grusmassornas tillkomst och tanker sig att vatten 
genom utskarning bortfort den sidlandare grusaflagringen pa 
ena eller hvardera sidan af den nu qvarstaende asen. Huru 
Tornebohm forestaller sig tillgangen i ena som andra han- 
seendet, finner man af foljande stalle (sid. 59) i bans sist- 
aidorda afhandling: „Vi veta att asarnes bildning tillhor is- 
fidens seuaste del. Latom oss forsoka att tanka oss de da- 
varande forhallandena. Inlandsisen bade dragit sig betydligt 
tblbaka och redan lemnat Malarebassinen fri, men tackte 
annu de nordligare delarna af den skandinaviska halfon och 
fyllde Bottenhafvet, hvarifran den forbi Aland pressade sig 
ett stycke i Ostersjon och brots forst af dennes djupare 
va tten. Utloppen i oster fran Malarens afvensom fran Dal- 
elfve ns bassiner voro harigenom stangda; det vatten, som der 
sandade sig, maste soka sitt aflopp mot soder. De fran den 
sm’altande inlandsisen kommande elfvarna nedstrommade i 
^ essa bassiner oc p utfyllde dem efter hand med de sand- 
0 °h slammassor de medforde. Det sandtacke, som pa detta 
Sa tt bildades, steg i Malarebassinen slutligen an da upp mot 
den sodermanlandska landthojden, fyllde dess tvardalar och 
afbrcdde sig vidare mot soder. Malarens dal forvandlades 
sa unda till ett stort sandfalt. Genom detta maste nu de 
•f ° 
‘ 11 norr fortfarande nedstrommande elfvarna skara sig vag 
U 1 mot halvet och upprepade dervid samma forlopp, som of- 
