235 
andrad eller ock, sasom mellan Kaipiais och Davidstad, mer 
eller mindre forvittrad och sondergrusad. 
Denna porfyrartade granit ar icke blott af intresse for 
dess egendomliga petrografiska egenskaper*) utan fastmer 
med afseende pa dess forhallande till den angransande gnei- 
sen och gneisgraniten, i bvilket hanseende den emedlertid 
hittills varit foga studerad. Jag har derfore isynnerhet fa- 
stat min uppmarksamhet vid dessa gransforhallanden och med 
afseende derpa narmare undersold terrangen vid Willman- 
strand och Lauritsala. 
Nagra verst soder om Willmanstrand, vid Ihalais, fore- 
kommer en kalkstensbildning (Holmberg 1. c. p. 231), hvil- 
ken af Severgin uppgifves vara analog med marmorn Iran 
liuskiala, af Sobolevski deremot med kalkstenen fran Pargas. 
Det sednare ar patagligen riktigare. Den ar en tydligt kri- 
stallinisk, delvis ganska grofkristallinisk kalksten, mer eller 
mindre uppblandad med kalksilikater, dock icke till den myc- 
kenhet och mangfald som i Pargaskalken; foretradesvis an- 
traffas vollastonit samt pyroxenvarieteter, hvilka aro anord- 
nade i parallela rader med NNV:lig strykning (N. 15° Y. **) 
i medeltal) samt omkr. 60° lutning mot ONO. Dessutom fin- 
ner man i kalkstenen lagergangar, pa sina stallen till den 
*) Se harom bl. a. Pusirevsky, 0m laurentiska formationen i Wi- 
lioigs lan, 186G p. 36 o. f. —■ Pusirevsky betraktar icke blott oligoklasen 
utan ock den svarta glimmern (enl. Struve lepidomelan) sasom orsak till 
den latta forvittringen. I allmanhet kan denna tillskrifvas jernhalten, 
som i jemforelsevis riklig mangd, ehuru ojemnt fordelad, ingar i bestands- 
delarna, delvis afven i orthoklasen, sasom den brunroda fargen antyder. 
Denna orthoklas foreter f. 6. ganska tydligt den vaniiga lamellara sam- 
manvexningen med albit. 
**) Vid angifvandet af gradtalen, hvilka raknas fran kompassens 
nordanda, ar deklinationen icke tagen i betraktande. 
