238 
versten blir ensam radande, dock pa sina stallen foreteende 
brottstycken af gneis och gangar af en rod pegmatitartad 
rapakivi. Den emellan gneisen och rapakivisyeniten upptra- 
dande bergarten bildar en skenbar ofvergang dem emellan, 
i det att rapakivibergartens bestandsdelar aro sa inmangda 
i gneisen, att man ofta ar villradig om, huruvida man bor 
beteckna den sasom en gneisartad rapakivi eller en rapaki- 
viartad gneis. Forhallandet ar bar salunda ganska analogt 
med det mellan gneisen och gneisgraniten t. ex. vid Helsing¬ 
fors, der afvenledes mellari den metamorfiska gneisen och 
den eruptiva graniten en mellanzon fbrefinnes, pa hvilken 
gneisen och gneisgraniten aro med hvarandra intimt sam- 
manblandade och salunda tyckas ofverga i hvarandra. En 
jemforelse mellan af mig upptagna profiler ofver gneisens 
forhallande till de angransande eruptiverna vid Helsingfors 
och Lauritsala visar tydligen analogin emellan dessa tvenne 
terriinger, och da nu, trots den skenbara ofvergangen mellan 
gneis och rapakivi vid sistnamnda stalle, dock ingen tvekan 
kan uppsta om deras bestamda atskilnad i rent geologiskt 
saval som ofverhufvudtaget afven i petrografiskt hanseende, 
sa hafva vi i namnda analogi ett nytt om ock indirekt bevis 
uppa skiljaktigheten afven mellan gneisen och gneisgraniten> 
hvilka dock i allmanhet aro svarare att skilja fran hvarandra 
an gneis och rapakivi, saval for deras storre ofverensstam- 
melse i petrografiskt hanseende, som ock pa grand derafi 
arbete meddelade geogn. kartan ofver ostra delen af rapakiviterrangen, 
langre soderut i vanlig normal rapakivi. Att betrakta dessa sasom tvenne 
skilda bergsbildningar syenit och granit later visserligen forsvara sig 
fran petrografisk synpunkt, men i egentligen geologiskt hanseende bilda 
de tydligen en enda formation, i det de forhalla sig till hvarandra sa¬ 
som syenitgraniten till granitporfyren, af hvilka de utgora blott lokala 
modifikationer. 
