239 
att de enl. all sannolibhet afven i geologiskt af'seende d. a. 
till tiden sta hvarandra narmare an dessa. 
Da man fran Lauritsala begifver sig till Imatra patraf- 
far man vid halfva vagen mellan Joutsenus och Siitola en 
flasrig gneis analog med den ofvananforda vid Taipalsaari 
och Lauritsala forekommande. Da mi enl. Kutorga (Geogm 
Beob. im Siidl. Finnland; Verh. d. Min. Gesells. zu S:t Pe¬ 
tersburg 1851 p. 262) rapakivi vid vagen mellan Wiborg och 
Imatra icke fortfar liingre an till Kuurmaanpohja, kan man 
saledes sluta, att den i sydostlig riktning fran Lauritsala till 
Jaaskis och S:t Andrae strykande asen utmarker gransskilna- 
den mellan rapakiviformationen och den aldre gneisgranit- 
(mcl. gneis-)bildningen. Vid vagen mellan Wiborg och Kex- 
h°lm forekommer, sasom jag sjelf varit i tillfalle att ofver- 
tyga mig om, vester om Wuoksen endast rapakivi, oster derom 
ater gneis och gneisgranit; 6 verst fran gransen ar stryknin- 
gen 0—V, hvaremot den narmare Ladoga vid Kaukola har 
den i sydostra Finland allmanna NNV-liga riktningen. 
Att namnda grans mellan rapakivi och gneisen verkli- 
gen ar den riktiga framgar afven utaf den af Pusirevsky 
(1. c.) meddelade kartan. Dock finner man liar NO om denna 
grans en smal zon af „porfyr“ (och porfyrgranit) uppskju- 
tande i „ gneisen 11 mellan Jaaskis och S:t Anclrm kyrkobyar. 
Denna porfyr ar sannolikt analog med den pa Hogland och 
Alaud forekommande, samt ar val att beteckna sasom en ut- 
liggare fran rapakivimassiven, om ocksa dess eruption for- 
siggatt sednare an hufvudmassans. Har visar sig saledes ett 
analogt forhallande med det i Satakunda-rapakiviterrangen, 
der iifvenledes rapakivi vid gransen stundom foreter utseen- 
det af en verklig porfyr (F. J. Wiik, Geogn. iaktt. i sydv. 
I inland; Bidrag till kannedom af Finlands natur 1868 p. 84). 
Dessa porfyrbildningar skilja sig dock fran den egentliga 
