242 
serligen ofverensstamma deri, att de hvardera innehalla vio- 
lettfargade granater. Men den egentliga atskilnaden ar stra- 
tigrafi.sk: ehuru val gneisen och graniten vanligen lagervis 
omvexla och salunda vid forsta paseendet tyckas tillhora en 
och samma bildning, ar man dock i tillfalle att pa ett stalle 
pa venstra sidan om fallet se ett abnormt lagringsforhal- 
lande mellan dem. Under det att namligen medelriktni'ngen 
af gneisens skiktning och skiffring samt den parallelt der- 
med gaende forklyftningeu och skiffringen lios graniten ar 
N 50° 0 med 30° lutning i SO, finner man pa namnda stalle 
graniten afskara gneisstraterna under en vinkel af 70° fran 
horizontalplanet, hvilket tydligen visar, att graniten ar en 
sednare bildning. Detta bevisas ytterligare af de storre och 
mindre brottstycken af gneis, som hiir och hvar forekomma 
inbaddade i de storre granit-gangstockarna. Hvad ater gra- 
nitens skiffring betraffar, sa ar den att tillskrifva det tryck, 
som utofvats af de paliggande gneisstraterna. Denna skiff¬ 
ring ar isynnerhet i ogonenfallande hos bergarten pa hogra 
stranden, hvilken man vid forsta ogonkastet skulle vilja be- 
teckna sasom en verklig gneis. Det ar derfore att formoda, 
att ett storre gneislager intagit den plats, som nu intages af 
strornfaran, och hvaraf man annu finner en learning i nedre 
kanten af den branta strandsluttningen (se Kutorga 1. c.). 
Den storre latthet, hvarmed gneisen forvittrar i forhallande 
till den fastare graniten har har antagligtvis inojliggjort 
strommens bildning, i det att salunda smaningom de palig¬ 
gande granitmassorna underminerats och strornfaran derige- 
nom mer och mer utvidgats, hvartill afven den latta forklyft¬ 
ningen hos de sednare bidragit. Man finner, att harvid en 
viss analogi med forhallandet vid Niagara eger rum, och 
man har skal att formoda, att likasom vid sistnamnda stalle 
fallet smaningom drager sig tillbaka genom den losare skif- 
