245 
lanoja grajitgneis med nagot otydlig skiffringsriktning i NNV 
eller N—S. 
Yid Ihalanoja visar sig en syenitartad bergart med 
otydlig skiffring i NNV och vid Jaakimvaara likaledes en 
delvis skiffrig eruptiv bergart, som forst syntes mig vara sye- 
nit, men vid narmare skarskadande visade sig hafva en mera 
basisk karakter. Den innehaller intet eller atminstone liogst 
obetydligt qvarz. Taltspaten har en tydlig tvillingsstreckning, 
ar till fargen gronaktigt gra, genom forvittringen gul eller 
brunaktig, genomskinande samt ganska mycket lik labradorn 
fran Ojamo i Lojo, hvarfore jag ocksa forst ansag den vara 
en sadan. Emedlertid synes den enl. en analys af Pusirev- 
sky (1. c. p. 18) snarare bora betecknas sasom andesin. Att 
den i sjelfva verket ar kalklialtig kan afven slutas af dess 
latta forvittring. Den ar ofta sa ofvervagande i bergarten, 
endast sparsamt uppblandad med brun glimmer, att man har 
skal att beteckna denna sasom en andesinfels , bildande en 
pendant till den af Cotta s. k, labradoritfelsen fran Mar- 
maros i Ungern (Die Gesteinslehre, 2:te Aufl. p. 93). 
Vid narmare skarskadande firmer man dock har och 
der ett pyroxenartadt mineral med en mycket tydlig genom- 
gang, dels svart och hard (hypersthen), dels brunaktig, mjuk 
och mer eller mindre forvittrad (bronzit). Bergarten kan 
saledes i allmanhet betecknas sasom en hyperit. 
Denna hyperitartade bergart, som iclce sallan genom- 
brytes af pegmatitgangar, hojer sig vid Jaakimvaara kyrka i 
form af en storre klippmassa med branta vaggar ofver den 
omkringliggande ofta mycket rostfargade gneisen, hvars stryk- 
ning har ar 0—V, delvis VNV eller NY. Dock forekom- 
mer den i denna trakt afven i smarre massor inlagrad i 
gneisen och i anseende till sammansattningen ganska olik- 
formig, sa att under det att vanligtvis faltspat ar den ofver- 
