248 
annat bildande det hoga berget i profilens SV anda 3 verst 
tran staden. — Att afven eruptiver af mera basisk natur upp- 
triida deri utvisas af den bekanta sordavaliten (se A. Nor- 
denskiold, Beskr. ofver de i Finland funna mineralierna p. 
105). Denna bildar salbandet till en ung. i N—S strykande 
gang ocb ar, att dorna at dess kisel- och fosforsyrehalt, enl. 
all sannolikhet blott en tat modifikation af Ladogatraktens 
hyperit. 
Ben at Pusirevsky (1. c. p. 11) meddelade, fran 0 —V 
gaonde profilen ofver narmaste trakten af Sordavala visar, 
att gneisformationen afven i denna riktning bildar en bas- 
sinformig fordjupning, hvari skiffern, af honorn betecknad 
sasom den otre gruppen, ar inlagrad. Forhallandet vid Sor¬ 
davala ar saledes ganska analogt med den i det foljande 
beskrifna terrangen vid Nyslott (se fig. 8). 
Skifferskikternas strykning vid Sordavala ar i allman- 
het NV-lig, delvis med afvikelse at NNV eller VNV. Denna 
strykning kail betraktas sasom den allmanna afven for gnei- 
sen pa nordostra kuststriickan af Ladoga, ehuru visserligen 
enstaka undantag genom lokala krokningar forekomma, sa 
t. ex. vid Impilaks, der den normala strykningen hos den 
med smala qvarzlager och kortlar samt stundom iifven med 
stialstenstbrande kalksten uppblandade glimmerskiffern ar 
N 20° — 30° V, men dock pa enskilda stallen mycket oregel- 
bunden och krokt saval i stort som i smatt. Detsamma ar 
atven fallet pa den nara Pitkaranta belagna Pusunsaari, som 
t. o. i geologiskt hiinseende ar ganska anmarkningsvard. Den 
ladande bergarten ar bar en rod, mer eller mindre skiffrig 
gneisgranit, som af Sobolevski (Holmberg 1. c. p. 248) be- 
tecknas sasom en eruptiv granit, hvilken upplyftat de pa 
densamma liggande gneis- och skifferlagren. A. Gadolin 
(1. c. p. 68) visade, att dessa sistnainnda boja sig oin den 
