251 
Finlands huroniska formation eller kanske snarare, sasom af- 
ven Pusirevsky synes vilja antaga, sasom en yngre laurentisk 
bildning. 
Kalkstenen upptrader vid Ruskiala i snart sagt outtom- 
liga massor. Den ar delvis skiffrig eller skiktad genom smala 
lager af gra kalk i den hvita. En gang eller kanske snarare 
ett krokt, gangformigt lager*) af gragron stralsten antraffas 
deri, likasom afven storre och mindre partier af hvit gram- 
matit allinant forekomma. Den atfoljande skiffern ar lika¬ 
som gneisen pa ytan brun understundom afven rodfargad ge¬ 
nom forvittringen. 
Kalkstenen vid Ruskiala ansluter sig saval i petrogra- 
fiskt som i kemiskt, och sannolikt afven i geologiskt han- 
seende till de vid Sordavala, Joensuu, Hoponsuu m. fl. stal- 
len vid Ladoga befintliga kalkstensbildningarna. Enl. ana¬ 
lyser af Inostranzew och Pusirevsky (1. c. p. 20) innehalla de 
samtligen kols. magnesia, den vid Joensuu anda till 35, 30%. 
Hoponsuu kalkstenen skiljer sig dock nagot genom de deri 
befintliga mineralierna,' bland hvilka serpentin och termo- 
phyllit intaga en tramstaende plats. Den forra upptrader 
t. e. d. i mer eller mindre regelbundna concentriska bildnin- 
gar, hvilka af Pusirevsky (1. c. p. 31, saint Bull, de l’acad. 
de S:t Petersburg 1865) blifvit betraktade sasom identiska 
med Eozoon canadense Daws. Emedlertid ar en stor del, 
kanske storsta delen af de i kalken strodda serpentinkornen 
fullkomligt oregelbundet anordnade, och de ofriga kunna enk- 
last forklaras sasom konkretionara bildningar, analoga med 
dylika af pyroxen, pyrallolit, vesuvian etc. i kalksten fran 
burholm, Frugard m. fl. stallen, och hvad de s. k. sina ka- 
*) Pusirevsky (1. c. p. 19) omnamner Here sadana sm§, gangar af 
„Nordenskioldit“ (se Holmberg, 1. c. p. 238). 
