255 
sasom profilen utvisar, genomtrangt skifferskikterna ocli at- 
skilt dem fran hvarandra. Men den egentliga upplyftande 
kraften maste, sasom namndt, tillskrifvas graniten vid Saa- 
nois. Denna granit hojer sig i form af en temligen betyd- 
lig i NNV-lig riktning gaende bergstrackning ofver den kring- 
liggande flacka ocli sanka terrangen, ar till fargen dels rod 
dels hvit beroende sannolikt af den olika fordelningen af or- 
thoklas och oligoklas, samt till strukturen fin •— medelkor- 
nig utan skiffrighet pa grund af den ringa glimmerhalten. I 
den mot skifferformationen vettande delen af bergstracknin- 
gen ar bergarten nagot talkhaltig och skiffrig samt saledes 
protoginartad, ja - denna skiffrighet gar pa ett stalle vid ran- 
den af berget sa langt, att man vore frestad att beteckna 
bergarten har sasom en faltspatshaltig, porfyrartad talk- 
skiffer. 
Dioriten och skiffern fran Tohmajarvi fortfara anda till 
Joensuu, sasom synes af foljande af mig gjorda antecknin- 
gar. Mellan 3 och 4;de versten fran Kemie skiffer med t-yd- 
lig skiktning och flack lutning mot SY. Mellan 4 och 5:te 
versten tunnskiktad skiffer, lutande 20° mot SV samt inne- 
slutande kortlar, adror och smala lager af qvarz. Mellan 
■’ oc h 7:de versten gronstensartad skiffer med nara vertikalt 
staende skikter sannolikt influerade af den diorit, hvari den 
otvergar, och som genom en foljd af hoga klippor synes sam- 
manhanga med den SV om Kemie forekommande. Mellan 
10 och 11 :te versten ar denna diorit ganska grofkornig. 
Nagra verst fran Tikkalanvaara synes diorit och gronsten- 
skiffer med ung. N—S-lig skiffringsriktning. Ett par verst 
fran Honkavaara lerskiffer med N 0—10° V-lig strykning och 
vertikal skiktning samt hrunfargad pa ytan. Nara Mulo qvarz- 
r] k skiffer med enahanda strykning samt med 30°—40° lut¬ 
ning mot V. — Haraf synes, att under den sydliga halften 
