257 
ter en otydlig skiffring gaende i olika riktningar, ocli hvil- 
ken att doma af utseendet samt den niirliggande skifferns 
flacka lutning (se ofv.) ar en gneisgranit , och sasom sadan 
kor hanforas till den laurentiska gneisen icke till den yngre 
skiff'ern. 
Deremot forekommer 2 mil NO om Joensuu vid Jakon- 
koskx en yngre granit (se prof.), som man har att tillskrifva 
uppresningen af skifferbildningen vid Joensuu. Detta ar en 
tydlig rapalciviartad granitparfyr af den mindre latt forvitt- 
mnde modifikationen: uti en grundmassa af medelkornighet, 
bestaende af rodaktig orthoklas, blaaktigt gron oligoklas, gra 
( l varz och svart glimmer, ligga stora rektangulara orthoklas- 
kristaller inbaddade, hvilka pa den forvittrade bergytau latt 
falla. 1 ogonen, emedan de genorn sin storre motstandskraft 
mot forvittnngen lioja sig derofver i form af stora knolar. 
gianit fiuner man langstrackta smala qvarzpartier 
imieslutna, gaende i N. NNV-lig riktning, i livilkas omkrets 
graniten ar mera finkornig, samt i hvilka den ofta inskjuter 
Stna 'l a a P°fyser. Detta kan icke vara annat an fragmenter 
af qvarzitsk ifferlager. — Likasom den namnda skiflferbildnin- 
gmi utgor en fortsattning af den vid Kemie forekommande, 
Sa ar atven granitporfyrn att betrakta sasom en fortsattning 
Ai den vid Saariois. Enligt Sobolevski’s och Holmberg’s un- 
eisokmngar (Materialier till Finlands geogn. p. 216) synes 
giamt (i.esp. syenit) forekomma temligen allmant i Ilomants 
ot b Korpiselka socknar. Dessa bergarter antraffas enl. Holm- 
er g (I- c.) afven vidare norrut i Juuga, Nummis och Pielis 
socknar. Slutligen ma i sammanhang harmed namnas, att 
oligt 1 usirevsky (1. c. p. 46) rapalciviartad granit upptra- 
der 1 ostra delarna af Kitela, hvilken val forhaller sig till 
' ei > i Impilaks upptradande skifferformationen som de of- 
17 
