261 
bfverensstammande med de orografiska forhallandena, i det 
den vid vagen till Joukula ar NV-lig, delvis N—S. Den 
halfo, pa hvars sodra del staden ar belagen, kan salunda 
betecknas sasom en gneisgranitstock, omgifven af gneislager, 
livilka den genombrutit och upprest. 
Vid vagen mellan Kuopio och Henriksnas synes i bor- 
jan skiffer eller brunfargad skiffrig gneis, med 0—V-lig stryk- 
ning och S delvis SV-lig lutning, sedermera narmare Henriks¬ 
nas gneisgranit med enahanda skiffringsriktning. 
Vid Henriksnas finner man tvenne ora icke mojligen 
trenne sarskilda primitiva formationer, livilkas sarskiljande 
dock moter stora svarigheter t. f. af den starka betacknin- 
gen. Invid Bjorkbacka hemman straxt vester om landsvagen 
hojer sig ett berg bestaende af en gneis, som fortjenar en 
narmare uppmarksamhet. Den bestar af nagra turn maktiga, 
glimmerrika lager, omvexlande med smalare mera qvarzrika, 
livilka sistnamnda, sasom varande hardare, hoja sig bfver de 
lorra, mera latt vittrande. Hvardera innehalla de vanligen 
ymnigt svafvelkis och aro derfore pa ytan brun- eller rod- 
fargade, saint delvis uppluckrade och mer eller mindre for- 
storda. Lagergangar af pegmatit genomdraga denna gneis, 
hvars strykning ar N—S-lig och lutning i det narmaste 
vertikal. 
I vissa af de glimmerrikare skikterna finner man storre 
oc h mindre konkretioner, livilka hafva formen och storleken 
d f en mandel eller dadel, men stundom uppna en langd af 
fra till tre turn. Dessa utgoras af en finkornig blandning af 
bvit faltspat och qvarz jemte svart glimmer, hvartill kommer 
e tt tradigt mineral, ofta, sasom fallet ar i de storre konkre- 
tionerna, till den myckenhet, att det uttranger de ofriga mi- 
neralierna. Detta mineral ar farglost, ganska hardt, samt 
kristalliserar i smala, starkt streckade, pelarformiga kristal- 
