262 
ler med en mycket tydlig genomgang i en riktning, tydligt 
skonjbar genom sin glas — perlemoartade glans. For blas- 
roret ar det osmaltbart och blir glodgadt med koboltsolution 
tydligt blatt. Det ar alltsa ett lerjordsilikat samt att doma 
af spjelkbarheten en varietet af sillimanit , narmast ofverens- 
stammande med fibrolit genom sin parallelttradiga textur, 
och saledes nara beslagtad med den i hvit pegmatit vid S:t 
Michel forekommande Xanthiziten (Acta Soc. sc. Fenn. Tom 
IX p. 347). 
Fibrolitkonkretionerna tiro vanligen omgifna af en smal 
zon af hvit faltspat och qvarz samt ytterst af ett tunnt om- 
holje af svart glimmer. I vissa konkretioner aro karnan och 
den omgifvande faltspatzonen lika utvecklade, i andra den 
sednare ofvervagande, ja i nagra ar karnan forsvunnen, och 
konkretionen bestar da uteslutande af faltspat och qvarz 
jemte glimmer. Dessa konkretioner forliinga sig stundoin, 
sa att de fa utseende af smala, dock snart utkilande skikter. 
Oster om landsvagen vid Bjorkbacka forekommer en 
mork, temligen hard, grafithaltig skiffer, genom forvittringeu 
gul- eller brunfargad, hvilken for sin halt af jernalun, ana- 
lyserad af A. E. Arppe (Analyser af finska mineralier 1857), 
blifvit betecknad sasom alunskiffer (llolmberg, Materialier 
etc. p. 210), och som till utseendet ar ganska lik den ofvan- 
namnda svafvelkislialtiga phyllitskiffern vid Kasurila. Denna 
skiffers strykning gar delvis i 0—A T och ar saledes motsatt 
fibrolitgneisens. Ung. samma strykning, eller mera at NO, 
har afven en hornblendehaltig bergart, som. dessutom genom 
en motsatt lutning skiljer sig fran fibrolitgneisen, och sa- 
lunda jemte alunskiffern torde bora uppstallas sasom en fran 
denna skild formation. — Pa andra sidan om sjon hojer sig 
en ganska hog bergstrackning af gneisgranit, hvars skiffrings- 
