265 
den porfyrartade strukturn ofvergar i en rent granitartad. 
Emelian Suonenjoki och Kutumaki, 1 verst fran afvagen till 
Rautalampi, upptrader syenitgranit, och harmed begynner en 
granitsyenitformation, som endast med jemforelsevis sma af- 
brott af gneis eller gneisgranit fortfar anda till Heinola. 
III. De primitiva formationerna i S:t Michels Ian. 
Terrangen, som anda till Suonenjoki varit mera flack, 
blir har vid syenitformationens upptradande kuperad, sasom 
i allmanhet fallet ar pa de stallen der denna bergart fore- 
kommer omvexlande med granitporfyr. En sadan omvexling 
forekommer nemligen lifven har. Efter det att syenitgrani- 
ten, som delvis ar nagot skiffrig (0—Y) och pa sina stallen 
di or it art ad samt genombruten af roda granitgangar fortfarit 
ett stycke framat utmed vagen, eftertrades den af en rod 
felsitartad granitporfyr nagot skiffrig i NNO, hvilken ater 
vid Kutumaki ger vika for syenitgranit inneslutande brott- 
stycken hf en skiffrig bergart (gneis?). 
Straxt soder om Kutumaki synes ater syenitgranit men 
mera granitartad an vanligt och delvis inneliallande stora 
roda faltspatskristaller. Den maste saledes betraktas sasom 
en blandning af syenitgranit och granitporfyr, hvilken sist- 
namnda ocksa snart blir ensam radande. Vid Kutumaki 
fors 1—2 verst fran gastgifveriet visar sig gneis, bestaende 
at omvexlande hornblende- och glimmergneis, med oregel- 
bunden och krokt skiffring, hvars riktning t. f. deraf ar svar 
a tt bestamma, men som dock i allmanhet torde kunna sat- 
tasrzN 70°—80° 0. Straxt derpa upptrader ater syenit¬ 
granit med otydlig skiffring eller rattare streckning, hvar- 
efter terrangen ar betackt af sand anda till S:t Michels lane- 
grans. Har visar sig ater karakteristisk, grofkornig och por- 
