266 
fyrartad rapalrivigranit dock mest blott i form af losa ste¬ 
llar, hvilka fortfara anda till Pieksamaki. Denna granitpor- 
fyr ar dels lik den vid Suonenjoki, dels afven oregelbundet 
skiffrig (i allmanhet i NNO-lig riktning) och liknande gneis- 
granit. 
Terrangen mellan Pieksamaki och Kangasniemi ar gan- 
ska egendomlig saval i orografiskt som i geologiskt han- 
seende. Den ar for det mesta flack; blott pa sina stallen 
sasom i narheten af Korpisuu, vid Toikkalanmaki samt nar- 
mare Makitalo hoja sig ganska hoga i NNV-lig riktning stry- 
kande bergstrackningar af syenitgranit, hvarifran man ha-r 
en vidstrackt utsigt ofver de mellanliggande dalderna. Denna 
syenitgranit ar mestadels skiffrig eller streckad i NNV-lig 
riktning samt visar pa ytan de for denna bergart sa karak- 
teristiska morka, finkorniga och delvis porfyrartade flackarna. 
Dessa aro antingen kantiga sasom i den Tavastliindska sye- 
nitgraniten och utgora da sannolikt fragmenter af andra 
bergarter mer eller mindre foriindrade af syenitgraniten 
(F. J. Wiik, om skifferf. i Tav. Ian p. 11), eller annu oftare 
afrundade, ellipsoidiska med den langre riktningen parallel 
med skiffringsriktningen, och fa da fullkomligt utseende af 
konkretioner samt bora val ock betraktas sasom sadana. — 
De mellan dessa syenitgranithojder liggande dalsankningarna 
torde hufvudsakligen intagas af gneis eller gneisgranit. Man 
tinner namligen gneisartade bergarter med NNV-lig strykning 
pa ett stalle mellan Pieksamaki och Korpisuu samt mellan 
sistnamnda ort och Toikkalanmaki hiir med violetta granater 
samt strykning i N 20° V. Granitporfyr forekommer vis- 
serligen afven, dock sasom det synes blott i losa stenar. 
Anmarkningsvardt ar att aarnas och sjoarnas utstrackning i 
allmanhet ar ofverensstammande med bergstrackornas stryk- 
